КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/156/25 Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1177/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року в справі за позовом скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідачка зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачкою комунальних послуг, які надаються до квартири.

Відповідачка своєчасно з жовтня 2019 року не вносила плату за отриманні послуги з постачання теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 листопада 2024 року у розмірі 25 986,40 грн. Інфляційна складова боргу розрахована до 23 березня 2022 року та становить 5 005,70 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги нараховується до 23 лютого 2022 року та становить 1 102,22 грн.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно заборгованість не погашає, позивач просив суд стягнути на свою користь заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати.

Заперечуючи проти позову, відповідачка вказувала, що в період з жовтня 2019 року по березень 2022 року вона не проживала у квартирі АДРЕСА_3 , не була власницею цієї квартири у вказаний період, отже комунальні послуги не споживала, обов`язку щодо сплати наданих але не спожитих комунальних послуг у відповідь не виникло. З березня 2022 року по жовтень 2024 року заборгованість відсутня.

Також посилалась на те, що частину боргу нараховано поза межами строку позовної давності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга обґрунтована тим, що нарахування плати за послуги за спірною адресою здійснювалось відповідно до вимог закону, інформація щодо нарахувань за кожен місяць відображена у наданих позивачем деталізованих розрахунках.

Вказує, що висновки суду про відсутність у відповідачки обов`язку зі сплати заборгованості є помилковими, оскільки відповідачка, успадкувавши квартиру після смерті попередньої власниці - ОСОБА_2 , успадкувала також зобов`язання щодо утримання майна, зокрема, і заборгованість по сплаті комунальних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 32 094,32 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі в кв. 7 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Також встановлено, ОСОБА_2 була власницею квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11 серпня 1994 року.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18 березня 2022 року Виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області складено відповідний актовий запис № 21.

З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі вбачається, що 08 червня 2022 року зареєстрована спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_2 . Згідно з довідкою приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Щербини Т.В., ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 успадкувала право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після попередньої власниці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, як видно зі змісту позовної заяви, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 року, як зі споживача послуг.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі з 03 листопада 1994 року по 13 червня 2016 року, що підтверджується відповіддю на вимогу суду Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 січня 2025 року. Також з цієї відповіді вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою з 03 листопада 1994 року по 17 листопада 2016 року.

Відповідно до відповіді № 1033027 від 14 січня 2025 року, ОСОБА_1 з 17 листопада 2016 року по 29 серпня 2024 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, з жовтня 2019 року (тобто, з часу, за який виникла заборгованість) ОСОБА_1 не була споживачем житлово-комунальних послуг.

Згідно із статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стю 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.З ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 2 цієї статті не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відповідно до ч. З цієї статті відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 24.01.2020 по справі № 910/10987/18, а саме: «За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає».

Таким чином, незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідач ОСОБА_1 набула прав та обов`язків (в тому числі спадкодавця) щодо відчужуваної квартири з моменту прийняття спадщини, а належить ОСОБА_1 вказана квартира з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживания членів своєї сім`ї, інших особі не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Отже, починаючи з 16 березня 2022 року відповідач ОСОБА_1 , як власниця успадкованої квартири, зобов`язана її утримувати та сплачувати за надані послуги, в даному випадку, з постачання теплової енергії.

З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3 встановлено, що з березня 2022 року послуги з постачання теплової енергії сплачувалися і заборгованості немає. Заборгованість виникла за час перебування квартири АДРЕСА_3 у власності ОСОБА_2 .

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що пред`явлення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з жовтня 2019 по березень 2022 року до ОСОБА_1 як до споживача послуг, є безпідставним, оскільки в цей період вона не була споживачем послуг та власницею нерухомого майна.

Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, разом із успадкованим майном у вигляді квартири, ОСОБА_1 успадкувала заборгованість за надані комунальні послуги до квартири, які виникли у спадкодавця квартири та колишнього її власника.

З матеріалів справи вбачається, що за квартирою АДРЕСА_3 рахується заборгованість за період з жовтня 2019 року по березень 2022 року, яка виникла за життя ОСОБА_2 .

В даному випадку, між сторонами склалися відносини, що регулюються ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В порядку ст. 49 ЦПК України, позивач під час розгляду справи не скористався своїм правом щодо зміни підстав позову.

Отже, підстави для стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2019 року по березень 2022 року з відповідачки як споживачки послуг відсутні. А саме на це, як на підставу позову, позивач посилався протягом усього часу розгляду справи. Як до спадкоємиці померлої ОСОБА_2 в межах даної справи позивач вимог не заявляв.

Оцінивши у справі докази що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов правильноговисновку що позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволенню у зв`язку з тим, що відповідачка довела, що в період з жовтня 2019 року по березень 2022 року вона не проживала у квартирі АДРЕСА_3 , не була власницею цієї квартири у вказаний період, отже комунальні послуги не споживала, обов`язку щодо сплати наданих але не спожитих комунальних послуг у неї не виникло. При цьому, з березня 2022 року по жовтень 2024 року заборгованість відсутня.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома