Справа № 485/1741/25
Провадження № 2/485/24/26
13 січня 2026 року м. Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Квєтка І.А.,
секретар судового засідання Семенака А.Г.,
за участю представника позивача Дяченко А.М. ( в режимі відеконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що є власником автомобіля марки DAF, модель FT ХF 105, тип- вантажний - спеціалізований сідловий тягач, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
З 24 лютого 2022 року Російська Федерація здійснила військову агресію та окупацію суверенної території держави Україна, у тому числі під окупацією опинилося й м.Снігурівка, яке є місцем її проживання.
Через окупацію у березні 2022 року була вимушена покинути місце проживання та евакуюватися в більш безпечне місце.
В період окупації з 19 березня 2022 по 10 листопада 2022 року невстановлені військовослужбовці збройних сил Російської Федерації із невстановленої зброї здійснили обстріли цивільної інфраструктури міста Снігурівка, внаслідок яких було фактично знищено автомобіль позивача. Вартість заподіяного матеріального збитку становить 587 605,79 грн.
Внаслідок знищення автомобіля, позивач втратила основне джерело доходів, оскільки використувала такий для надання послуг з перевезення сільськогосподарської продукції. Втрата доходу зумовила необхідність вживати додаткових заходів матеріального забезпечення свого життя. Вказані обставини викликали стрес, відчуття невизначеності та тривоги, тобто заподіяли їй моральні страждання.
Крім того, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях, що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту, неможливістю користуватися належним їй на праві власності житлом та вести повноцінне життя, пристосуванням до нових життєвих умов та відновлення прийнятного для себе рівні життя, пошуком житла та фінансів, перебування у тривалому пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршення загального самопочуття, ризиком для свого життя та здоров`я.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з держави Російська Федерація на її користь 587 605,79 грн. матеріальної шкоди та 500 000 грн. моральної шкоди.
В додаткових поясненнях від 12 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_2 уточнив, що підставою позову є відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної Російською Федерацією внаслідок знищення її автомобіля, та моральної шкоди, заподіяної знищенням її майна. Зазначив, що позивач зазнала та продовжує зазнавати моральних страждань, а саме: шок, розгубленість і сильне емоційне потрясіння, неможливість швидко зібратися з думками, гострий страх і паніку, оскільки сама подія пов"язана з небезпекою для життя та здоров"я, вибухами, руйнуваннями, ризиком повторного удару, безпорадність і відчай: усвідомлення, що зусилля, вкладені в придбання й утримання автомобіля, знищені за лічені хвилини та не залежать від волі позивача, сильний гнів, образу та почуття несправедливості через те, що втрата спричинена агресією РФ, а не господарськими ризиками чи помилками позивача. Втрата життєво важливого ресурсу - автомобіля викликала у позивача відчуття зламаності життєвих планів, постійне внутрішнє напруження через втрату можливості працювати та забезпечувати сім"ю, приниження людської гідності через вимушену залежність від сторонньої допомоги (позики тощо), сором і психологічний тиск у спілкуванні з потенційними клієнтами/партнерами: необхідність пояснювати зриви невиконання зобов"язань, втрату репутації, порушення нормального життя та здоров"я, тривалий стрес.
В судовому засіданні представник позивача Дяченко А.М. позовні вимоги підтримав, з викладених у позові та додаткових поясненнях підстав просив їх задовільнити.
Представник відповідача держави Російська Федерації про причини неявки суд не повідомив.
23 грудня 2022 набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993."
Відповідно до повідомлення, розміщеного 25 лютого 2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства "Укрпошта", у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ "Укрпошта" припинила поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються, а згідно з повідомленням Міністерства закордонних справ України через повномасштабну агресію росії проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Наразі відповідними указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжено.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право", зокрема, пред`явлення позову до іноземної держави, - може бути допущено лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету російської федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Верховний Суд дійшов висновку, що Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі-громадянину України.
З урахуванням вище зазначеного, виклик відповідача здійснювася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та без отримання згоди Російської Федерації бути відповідачем у справі.
За згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З 24 лютого 2022 року розпочалося та триває повномасштабне вторгнення збройних сил держави-агресора Російської Федерації на суверенну територію України.
02 березня 2022 року збройну агресію Російської Федерації проти України у резолюції ES-11/1 "Агресія проти України" визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від Російської Федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію "Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи" № 2433. Визнала, що агресія Російської Федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України "Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні", схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
Згідно ст. 1 Закону України "Про оборону України" збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори, укладені між Україною та Росією, зокрема про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статті 2 Статуту ООН.
Додатковий протокол № 1 до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08 червня 1977 року, а саме, стаття 91 встановлює, що сторона, що перебуває у конфлікті й порушує положення Конвенцій або цього Протоколу, повинна відшкодовувати завдані збитки, якщо для цього є підстави. Вона несе відповідальність за всі дії, що вчиняються особами, які входять до складу її збройних сил.
Згідно із ч.6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 березня 2019 року є власницею автомобіля марки DAF, модель FT ХF 105, тип- вантажний - спеціалізований сідловий тягач, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Право власності підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.19). Зміна прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 підтверджена даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , шлюб зареєстровано 29 жовтня 2022 року Старосамбірським відділом ДРАЦС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.15).
ОСОБА_1 зазначає, що вказаний автомобіль нею використовувався для надання послуг з перевезень сільськогосподарської продукції, що було одним з основних джерел її доходів. Довідку про доходи нею суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" Снігурівська міська територіальна громада віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 19 березня по 11 листопада 2022 року.
Згідно з ч. 1-3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
За загальними положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина.
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
У даній справі загальновідомим є факт збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації частини території України, а також те що з лютого 2022 року Російська Федерація здійснювала систематичні та масовані обстріли цивільної інфраструктури України, в тому числі розміщеної у м. Снігурівка. Наведене підтверджується інформаційними повідомленнями, розміщеними у засобах масової інформації як України, так і держави-агресора. З підтверджених наявними доказами обставин вбачається, що внаслідок ракетного обстрілу було пошкоджено належний позивачу на праві власності автомобіль.
Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 від 20 березня 1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Стаття 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, що є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі передбачає, що забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди.
Статтями 48(1), 51, 52, 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, передбачено заборону нападів невибіркового характеру. Допускається здійснення нападів на воєнні об`єкти. При цьому, у разі сумніву в тому, чи не використовується об`єкт, який звичайно призначений для цивільних цілей, наприклад, місце відправлення культу, житловий будинок чи інші житлові будови або школа, для ефективної підтримки воєнних дій, передбачається, що такий об`єкт використовується в цивільних цілях.
Матеріали справи не містять доказів використання знищеного автомобіля позивача у воєнних цілях. Натомість доведено, що відповідач допустив порушення законів та звичаїв війни, внаслідок чого порушено право власності позивача та заподіяно матеріальних збитків, розмір яких підтверджено звітом про оцінку.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування з Російської Федерації матеріальних збитків, заподіяних внаслідок знищення належного їй автомобіля у розмірі 587 605,79 грн. обгрунтовані та підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Знищення автомобіля, вимушені зміни у звичному укладі життя, викликали у ОСОБА_6 стрес, відчуття невизначеності та тривоги, тобто заподіяли їй моральні страждання.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з її характеру та обсягу, та визначає її розмір у сумі 50 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Позивачкою не надано доказів, що знищений автомобіль використовувався нею для отримання доходів та був основним джерелом її існування.
Крім того, заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2025 року у справі № 485/1740/25 стягнуто з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 499 723,99 грн та моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн. За змістом рішення матеріальна шкода є компенсацію збитків за знищений автомобіль DAF FT XF 105.460, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , моральна шкода обгрунтована пошкодженням вказаного автомобіля та вимушеним переселенням.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають до часткового задоволення у загальному розмірі 637 605,79 грн., решта вимог недоведені.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого при подачі позову позивач звільнена в силу приписів п.22 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 58,62%).
Керуючись ст.12, 13, 81, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовільнити частково.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , шкоду, заподіяну внаслідок збройної агресії, а саме матеріальну шкоду у розмірі 587 605,79 грн. (п`ятсот вісімдесят сім грн. шістсот п`ять грн. 79 к) та 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 к) моральної шкоди.
Стягнути з держави Російська Федерація в дохід держави Україна судовий збір у розмірі 6 375,55 грн. (шість тисяч триста сімдесят п`ять грн. 55 к).
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Суддя І.А.Квєтка
Повне рішення складено 14.01.2026 року.