Провадження № 2/727/779/26
12 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю«ВІРІДІ ЛЮКС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Короткий зміст позовної заяви та її доводи
Вказує, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ ЛЮКС» щодо примусового виконання стягнення заборгованості по договору кредиту з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором №876321 від 13.08.2008 року заборгованість в розмірі 600 964,05 грн. та судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 30,00 грн. витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи.
Однак, після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2009 року зобов`язання відповідача виконано не було, тому вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача на підставі частини другої статті 625 ЦПК України інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, визначеного цим рішенням суду та трьох відсотків річних.
А тому просила суд стягнути солідарноз ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ВІРІДІ ЛЮКС» заборгованість у розмірі 185 595,02 гривень, що складаються з 3 % річних та становлять 54 185,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 131 409,47 гривень.
Рух справи в суді
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Аргументи учасників справи
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомили та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надали.
Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.06.2009 р., яке залишено постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 11.11.2009 р. без змін, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором №876321 від 13.08.2008 року в розмірі 600 964,05 грн. та судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 30,00 грн. витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи (а.с. 11-13).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року по справі 2-1480/2009 (провадження 6/727/80/20) замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ ЛЮКС» щодо примусового виконання стягнення заборгованості по договору кредиту з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором №876321 від 13.08.2008 року заборгованість в розмірі 600 964,05 грн. та судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 30,00 грн. витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи (а.с. 9-10).

Відповідно до Розрахунку вимог ТОВ «ВІРІДІ ЛЮКС» у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №876321 від 13.08.2008 (розрахунку заборгованості 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК України), за період з 23.03.2019 року по 23.02.2022 року, виходячи із суми заборгованості в 600964,05 грн., сума розрахованих 3% річних становить 54185,55 грн., сума розрахованих інфляційних втрат 131409,47 грн. (а.с. 14-15).

За вказаним Розрахунком на погашення заборгованості відповідачами не внесено жодної суми грошових коштів.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1, 2 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17 зробив аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. Також і Верховний Суд України у своїй постанові від 26.04.2017 року у справі №918/329/16 зробив аналогічний висновок.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК Україниу разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що відповідачами, в добровільному порядку була сплачена заборгованість за договором кредиту.

Заборгованість за договором кредиту, на підставі рішення суду, ухваленого за позовом кредитора, який пред`явив позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнута з боржників в гривнях без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом, у пред`явленому ним позові, у національній валюті - гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання.

Близького за змістом висновку щодо права кредитора на нарахування індексу інфляції у разі визначення ним зобов`язання в національній валюті - гривні дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 у справі № 340/385/17. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі № 310/7482/17, від 19 травня 2022 року у справі № 127/17882/15-ц, від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20, від 26 квітня 2023 року у справі № 462/109/21.

Проте, суд не може погодитися з розрахунком позивача 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з цим суд вважає за необхідне здійснити розрахунок.

Сума 3% річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3% х кількість прострочених днів) / 366 (кількість днів у році).

Період розрахунку: з 23.03.2019 року по 31.12.2019 року - 284 дні

[Проценти] = 600 964,05 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 284(кількість днів) / 365 (днів у році) = 14 027,98 грн

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів

[Проценти] = 600 964,05 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366(кількість днів) / 366 (днів у році) = 18 028,92 грн

Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів

[Проценти] = 600 964,05 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365(кількість днів) / 365 (днів у році) = 18 028,92 грн

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні

[Проценти] = 600 964,05 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54(кількість днів) / 365 (днів у році) = 2 667,29 грн

Кількість прострочених днів у період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року становить 1069 дні.

Таким чином, три проценти річних за вказаний період складають 52 753,11 грн.

Інфляційні втрати розраховується за формулою: [Сума боргу] * [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012 інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19.

Тобто березень 2019 року суд не враховує, оскільки період починається з 23 березня 2019 року, а лютий 2022 року враховує, оскільки період закінчується 23 лютого 2022 року.

У період з 01.04.2019 року по 23.02.2022 року індексація на суму 600 964,05 грн [Сукупний індекс інфляції] = 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 120,779% (за період Квітень 2019 - Лютий 2022)

[Інфляційні нарахування] = 600 964,05 грн (сума боргу) ? 120,779% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 600 964,05 грн (сума боргу) = 124 876,90 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за період з 23.03.2019 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 177630,01 грн (52 753,11 грн. + 124 876,90 грн).

Висновки за результатами судового розгляду

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивачаТОВ «ВІРІДІ ЛЮКС» необхідно стягнути заборгованість в сумі 177630,01 грн., задовольнивши позовні вимоги частково.

Щодо судових витрат

Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі по 1159,24 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 207, 509, 526, 527, 530, 598-599, 610, 611 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280-289 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ ЛЮКС» заборгованість у розмірі 177630 (сто сімдесят сім тисяч шістсот тридцять) гривень 01 коп., що складаються з 3 % річних та становлять 52753,11 грн. та інфляційних втрат у розмірі 124876,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ ЛЮКС» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ ЛЮКС»» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 24 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 16 січня 2026 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: