Справа № 350/1204/25
Провадження № 22-ц/4808/145/26
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей Рожнятівської селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2025 року, ухвалене судом у складі судді Пулика М.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 було розірвано, неповнолітню дочку залишено проживати з матір`ю.

Позивач зазначив, що впродовж тривалого часу працює та проживає за кордоном.

З моменту розлучення, всі його намагання мирним шляхом врегулювати спір щодо спілкування з дочкою призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому спілкуватись з дитиною, а саме: замінила номер контактного телефону доньки, ігнорує дзвінки на свій мобільний від нього та його батьків.

Протягом тривалого часу позивач намагається налагодити зв`язок із дитиною, щоб приймати участь у її вихованні, розвитку її здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального її становлення. Після розлучення матеріально допомагає дитині, проте права його як батька сьогодні є порушеними.

Рішенням виконкому Рожнятівської селищної ради від 15.07.2025 №91/2025 було визначено наступний спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки та спілкуванні з нею, а саме: один раз на тиждень, щосуботи в період з 18.00 год до 19.00 год спілкування засобами телефонного зв`язку у присутності матері. У разі неможливості спілкування з донькою у визначений час - перенести спілкування на наступні за домовленістю з матір`ю.

Спілкування діда - ОСОБА_4 та баби - ОСОБА_5 з їхньою онукою по телефону в присутності матері - ОСОБА_2 , або ж за попередньою домовленістю, з нагоди дня народження дитини, чи інших особистих свят ОСОБА_6 , можлива особиста зустріч баби та діда з дівчинкою в присутності матері в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей. Час та місце зустрічі визначити за попередньою домовленістю з матір`ю з обов`язковим урахуванням стану здоров`я та потреб дитини.

Просив суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_7 . Визначити наступні способи участі позивача у вихованні доньки - ОСОБА_7 : необмежене спілкування з донькою особисто, що передбачає безпосереднє фізичне спілкування між батьком та донькою; необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки листуванню сторін, зі змісту яких вбачається, що відповідачка позовні вимоги розцінює як безпідставні, ставлячи свої інтереси вище інтересів дитини.

Судом першої інстанції не взято до уваги покази свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, спілкування з батьком в жодній мірі не несе негативних наслідків.

Судом першої інстанції залишено поза увагою вимогу щодо порядку визначення зустрічей та спілкування із донькою, не аргументував відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Вказує, що донька сторін у справі проживає разом з матір`ю, між сторонами існують неприязні стосунки після розлучення, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до Служби у справах дітей, а в подальшому, з урахуванням стосунків й обставин, які виникли між батьками дитини та самою дитиною і батьком, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Скаржник зазначає, що ні Службою у справах дітей, ні відповідачкою не надано суду доказів про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні доньки негативно впливає чи може вплинути на дитину і що спілкування позивача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами ОСОБА_2 отримала 19.12.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

В судове засідання представник Служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що встановлені судом обставини свідчать про наявність між батьками сталих неприязних відносин, зокрема, наявний спір щодо порядку та тривалості участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Проте вважав, що стороною позивача не доведено, що відповідачка чинить будь які перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Суд першої інстанції вважав, що рішенням виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 15 липня 2025 року № 91/2025 враховано інтереси дитини, тому відсутні підстави для зміни порядку участі батька у вихованні дитини та зміни графіку спілкування з дитиною.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим обставинам по справі та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2024 року розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження.

Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами.

Згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 15 липня 2025 року № 91/2025 «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини», встановлено порядок участі батькові у спілкуванні з дитиною: один раз на тиждень, щосуботи в період з 18.00 год до 19.00 год спілкування засобами телефонного зв`язку у присутності матері. У разі неможливості спілкування з донькою у визначений час перенести спілкування на наступні за домовленістю з матір`ю.

Представником позивача долучено до матеріалів справи скріншоти із листування у соціальній мережі Viber позивача з дочкою, відповідачкою.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (див. рішення у справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

У § 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив про наявність у них з ОСОБА_2 суперечностей щодо участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною.

Зазначив, що він проживає за кордоном, а відповідачка створює штучні перешкоди у спілкуванні з дочкою, а саме змінила номер контактного телефону дочки, ігнорує дзвінки на свій мобільний телефон від позивача та його батьків, на підтвердження чого надав суду скриншот спілкування з месенджера Viber.

Судом встановлено, що дочка проживає разом з матір`ю на території України, позивач проживає окремо від доньки за кордоном та спілкується з нею засобами телефонного зв`язку.

З наданих позивачем текстів повідомлень месенджера Viber вбачається, що між сторонами наявні непорозуміння щодо участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею.

Матеріали справи не містять доказів, які б доводили негативний вплив батька на дитину, а тому позивач не може бути обмеженим у праві на особисте спілкування з дочкою.

Виїзд батька за кордон не може обмежувати його право на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Обмеження таких контактів буде перешкоджати гармонійному розвитку дитини, яка має відчувати любов обох батьків незалежно від того, що вони розлучилися.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 909/105/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 922/1163/18.

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції представник скаржника суду пояснила, що позивач з 2021 року проживає за кордоном, в Україну не приїжджає. Представник позивача не змогла суду пояснити, які саме перешкоди чинить відповідачка у безпосередньому фізичному спілкуванню позивача з дитиною, з огляду на його проживання за межами України. Посилання представника на можливість вчинення відповідачкою таких перешкод у майбутньому, коли батько повернеться із закордону не може свідчити, що відповідачка чинить перешкоди у зустрічах з дитиною.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, встановивши, що дійсно існують перешкоди у спілкуванні позивача з дочкою, враховуючи інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з своєю дочкою, наявність непорозуміння між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, знаходження позивача за межами України, колегія суддів вважає необхідним, усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, встановити безперешкодне спілкування ОСОБА_1 з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку з 08 години до 20 години, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.1, 4 ч.1 376 ЦПК України рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_7 , з боку матері ОСОБА_2 , шляхом визначення батькові дитини ОСОБА_1 способу спілкування та виховання дитини ОСОБА_7 шляхом безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку з 08 години до 20 години. В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Апеляційну скаргу задоволено частково, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 908, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною задовольнити частково.

Усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з боку матері ОСОБА_2 , шляхом визначення батькові дитини ОСОБА_1 наступних способів спілкування та виховання дитини: спілкування з дитиною ОСОБА_7 шляхом безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку з 08 години до 20 години.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 908, 40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева