ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Чернівці Справа № 727/14122/25

Провадження №22-ц/822/201/26

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року, головуючий у І-й інстанції Одовічен Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до МКП «Чернівцітеплокомуненерго» про зарахування переплаченої суми у рахунок майбутніх платежів та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику 5-денний строк з дня отримання ним даної ухвали для усунення недоліків, з підстав несплати судового збору в повному обсязі за подачу позовної заяви.

14 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, в якій вказала, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху та надано заявнику 5-денний строк з дня отримання ним даної ухвали для усунення недоліків, оскільки даний спір виник з інших правовідносин, а тому позивачка не звільнена від обов`язку сплати судового збору.

27 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, в якій повторно вказала, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погодившись з указаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у даній справі оскаржується ухвала про повернення заяви заявникові, справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Законним є рішення, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у наданий судом строк позивач недоліки щодо сплати судового збору за подання позовної заяви не усунув, судовий збір у повному обсязі не сплатив, що є підставою для повернення позовної заяви.

Зазначеним вимогам процесуального права ухвала районного суду не відповідає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику 5-денний строк для усунення недоліків з підстав несплати у повному обсязі судового збору за подачу позовної заяви.

14 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, в якій вказала, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху та надано заявнику 5-денний строк для усунення недоліків, оскільки даний спір виник з інших правовідносин, а тому позивачка не звільнена від обов`язку сплати судового збору.

27 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, в якій повторно вказала, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Закон України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18), від 25 листопада 2020 року у справі справа № 761/46977/18 (провадження № 61-10305св20), від 17 вересня 2024 року у справі № 761/19819/21-ц (провадження № 61-11800св24).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 , не заперечуючи, що вона є споживачем послуг, наданих МКП «Чернівцітеплокомуненерго», посилалася на те, що судовими рішеннями з неї на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» було стягнуто заборгованість за послуги з теплопостачання, яка виникла у різні періоди і в зазначені періоди нею сплачувалися кошти за послуги з теплопостачання, а тому виникла переплата, яку просила зарахувати у майбутні платежі.

Отже, ОСОБА_1 звернулася з позовом з підстав перерахунку заборгованості за надані послуги з теплопостачання та стягнення моральної шкоди.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII).

Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини другою статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, спір, який ініціював позивач, безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача - отримувача житлово-комунальних послуг у вигляді теплопостачання.

Колегія суддів вважає, що у цій справі правовідносини сторін, поряд з нормами ЦК України, урегульовані нормами законодавства про захист прав споживачів.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на позивачку ОСОБА_1 , яка звернулася до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору, у зв`язку з чим передчасно визнав її позовну заяву неподаною і повернув її.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права та без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Водночас, вимоги апеляційної скарги в частині ухвалення нового рішення про задоволення позову в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення позовної заяви є безпідставними та виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції, які передбачені статтею 374 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І. М. Литвинюк

Судді: Н. К. Височанська

І. Н. Лисак