КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/65/24 Головуючий у суді І інстанції Сташків Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/718/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»), яке 25 листопада 2024 року змінило своє найменування на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»,звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог просило стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 34 923 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 036,72 грн, три відсотки річних у розмірі 275,62 грн, а всього стягнути 36 244,34 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Позовну заяву обґрунтувало тим, що 21 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ІТС) цього товариства укладено електронний договір № 4345319 про надання споживчого кредиту(далі - кредитний договір).

Умовами кредитного договору було передбачено, що сума кредиту становить 10 650 грн, строк кредиту - 30 днів до 21 липня 2021 року, знижена процентна ставка - 0,95 % в день, стандартна процентна ставка 1,90 % в день. При цьому строк повернення кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів шляхом їх зарахування на її платіжну картку № НОМЕР_1 .

21 липня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 035,25 грн, у зв`язку з чим у відповідності до пунктів 1.4, 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів до 20 серпня 2021 року зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

20 серпня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим на підставі пункту 4.3 кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

У подальшому відповідач оплати за кредитом уже не здійснювала.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 4345319 від 21 червня 2021 року.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 10 650 грн - тіло кредиту та 24 282 грн - нараховані проценти, всього 34 932 грн. Оскільки відносини між сторонами є грошовим зобов`язанням, відповідач має сплатити зазначену суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 1 036,72 грн та 3 % річних у розмірі 275,62 грн від простроченої суми за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 4345319 від 21 червня 2021 року у розмірі 34 923 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 036,72 грн, три відсотки річних у розмірі 275,62 грн, а всього стягнуто 36 244,34 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції тим, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що вона як відповідач позовні вимоги не визнавала, про що повідомила суд в своїх заявах по суті справи.

Спірний кредитний договір відповідач не укладала та грошові кошти на його підставі не отримувала.

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року за результатами розгляду поданого відповідачем клопотання про витребування доказів було витребувано у позивача: засвідчену належним чином копію ліцензії на здійснення господарської діяльності ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»; докази ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, який зазначений у позові як первинний кредитор, а саме ТОВ «Авентус Україна»; докази ознайомлення ОСОБА_1 з публічними пропозиціями (офертами), що є невід`ємною частиною укладання кредитних договорів; докази перерахування на належний ОСОБА_1 рахунок грошових коштів ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором № 4345319 від 21 червня 2021 року; оригінал кредитного договору № 4345319 від 21 червня 2021 року; оригінал паспорта споживчого кредиту до кредитного договору № 4345319 від 21 червня 2021 року; засвідчену належним чином копію ліцензії на здійснення господарської діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Авентус Україна», дійсну станом на 21 червня 2021 року.

Однак витребувані докази позивачем не надано, ухвалу суду не виконаноі такому факту суд першої інстанції не надав оцінку.

Також судом було витребувано у АТ «ПУМБ» інформацію щодо зарахування 21 червня 2021 року на банківську платіжну карту відповідача від ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів в сумі 10 650 грн.

Листом вказаного банку спростовано факт зарахування грошових коштів в сумі 10 650 грн на банківську платіжну карту ОСОБА_1 21 червня 2021 року від ТОВ «Авентус Україна». Натомість зазначено про зарахування грошових коштів на карту від іншої юридичної особи публічного права, яка не є стороною спірного договору та про яку в договорі взагалі не вказано.

Відповідач повідомляла суд першої інстанції, що банківська платіжна карта, на яку нібито відбулося зарахування грошових коштів, нею була втрачена та заблокована. У матеріалах справи наявна відповідь банківської установи, яка підтверджує факт блокування карти.

У запереченнях проти відповіді на відзив від 29 квітня 2024 року відповідач також звертала увагу суду на те, що навіть за умови укладання кредитного договору позовні вимоги не підлягали би задоволенню. Проаналізовано спірний кредитний договір та наголошено, що проценти за договором нараховано за межами строку кредитування, що категорично заборонено законом.

Крім того, за жодних обставин не може вважатися правомірним розмір процентної ставки 1,90 % в день, адже відповідно до вимог частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 відсоток.

Отже, навіть за умови доведення позовних вимог сума нарахованих процентів, яка підлягала стягненню мала б бути меншою фактично на половину.

Також відповідач не погоджується із рішенням суду в частині стягнення з нею на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, лише 21 липня 2025 року надійшли письмові пояснення ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

За змістом положень частини першої, третьої статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, в якій, зокрема зазначає строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Разом з тим, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).

25 червня 2025 року Київський апеляційний суд, відкриваючи апеляційне провадження у справі, визначив учасникам справи десятиденний строк з моменту отримання відповідної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» отримало в електронному кабінеті користувача ЕСІТС 30 червня 2025 року.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Сторона позивача правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, не просила дозволу апеляційного суду подати додаткові пояснення, а суд за межами строку для подання відзиву на апеляційну скаргу не визнавав їх подання необхідним, тому ці пояснення колегія суддів залишає без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 21 червня 2021 року ОСОБА_1 підписала договір № 4345319 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір укладено з ТОВ «Авентус Україна» та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора А750710.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Згідно з пунктом 1.2 договору на умовах, встановлених цим договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 10 650 грн.

Відповідно до пункту 1.4 договору строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно з пунктом 1.5 договору тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до пункту 4.3 договору.

Згідно із пунктом 1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживачу межах строку, визначеного в пункту 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Пунктом 2.1 договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до пункту 2.2 договору сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно пункту 2.1 договору (пункт 2.4 договору).

У розділі 11 договору «Реквізити та підписи сторін» зазначений номер телефону ОСОБА_1 - НОМЕР_2 , електронна адреса, зареєстроване місце проживання, контактні дані третьої особи.

Також, 21 червня 2021 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А750710.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їх кредит в сумі 10 650 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування, № транзакції НОМЕР_3 .

Відповідно до інформації, наданої АТ «ПУМБ», вбачається, що у банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) була випущена картка за № НОМЕР_5 , операція зарахування на суму 10 650 грн (відправник ТОВ «ФК «Контрактовий Дім») 21 червня 2021 року проведена на карту № НОМЕР_5 .

Крім того, на виконання ухвали суду від 10 грудня 2024 року АТ «ПУМБ» повідомило, що 21 червня 2021 року звернень від ОСОБА_1 з приводу блокування картки № НОМЕР_5 , яка була випущена на її ім`я, не було. Лише 22 червня 2021 року відбулось блокування карти № НОМЕР_5 , яка була випущена на ім`я ОСОБА_1 через застосунок Інтернет-банкінгу.

21 липня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 035,25 грн, у зв`язку з чим у відповідності до пунктів 1.4, 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів до 20 серпня 2021 року зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день

20 серпня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим на підставі пункту 4.3 кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Згідно картки обліку договору (розрахунок заборгованості) № 4345319 від 21 червня 2021 року, складеного ТОВ «Авентус Україна», у ОСОБА_1 за період з 21 червня 2021 року по 18 листопада 2011 року виникла заборгованість у загальному розмірі 34 932 грн, з яких 10 650 грн - основний борг, 24 282 грн - проценти.

У пункті 5.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за логовором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

03 травня 2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно умов якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4345319 від 21 червня 2021 рокуу розмірі 34 923 грн.

Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту: , зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення, що підтверджується копією вказаного повідомлення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 21 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір відповідно до чинного законодавства та відповідачу були перераховані кошти в сумі 10 650 грн, проте внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору позичальником допущена заборгованість перед кредитором у загальному розмірі 36 244,34 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», до якого перейшло право вимоги за договором.

Оцінюючи заперечення відповідача щодо факту укладення правочину та отримання грошових коштів з посиланням на те, що 21 червня 2021 року вона втратила картку та заблокувала її, суд виходив з того, що ці твердження спростовуються наданими АТ «ПУМБ» довідками про зарахування коштів в сумі 10 650 грн на її банківську карту № НОМЕР_5 , а саме блокування картки відбулось не 21 червня 2021 року, а 22 червня 2021 року, тобто вже після отримання кредиту.

Крім того, суд встановив, що 21 липня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 035,25 грн, що також підтверджує отримання нею кредиту.

Водночас суд першої інстанції прийняв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості для спростування доводів, на які посилається позивач.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та зроблені із правильним застосуванням норм матеріального права без порушення норм процесуального права з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що суд першої інстанції не дав оцінки її запереченням проти позову, які зводились до того, що вона не укладала і не підписувала кредитний договір не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 4345319 від 21 червня 2021 року був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі. Відповідач підписала його за допомогою одноразового ідентифікатора «А750710». Кредитний договір містить персональні дані ОСОБА_1 та номер її платіжної картки, на яку зараховуються кошти.

Згідно з пунктом 10 розділу II Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_6 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Саме ОСОБА_1 вказала у кредитному договорі номер картки, на який кредитор мав перерахувати їй кошти.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що факт перерахування коштів відповідачу в сумі 10 650 грн шляхом зарахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування, № транзакції НОМЕР_3 , та інформацією, наданою АТ «ПУМБ», з якої вбачається, що у банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) була випущена платіжна картка за № НОМЕР_5 , операція зарахування на суму 10 650 грн (відправник ТОВ «ФК «Контрактовий Дім») 21 червня 2021 року проведена на карту № НОМЕР_5 (а.с. 9, т. 2).

Посилання апеляційної скарги на те, що зарахування грошових коштів на карту від іншої юридичної особи публічного права, яка не є стороною кредитного договору та про яку в договорі взагалі не вказано, не підтверджують виконання ТОВ «Авентус Україна» умов кредитного договору є голослівними.

Так, матеріали справи містять як договір про надання послуг з переказу платежів № 087/20-П, укладений 01 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 34-36, т. 1), так і докази виконання ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» умов цього договору, у тому числі про успішність операції щодо перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 (а.с. 31, 32, т. 1).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що договір про надання споживчого кредиту № 4345319 від 21 червня 2021 року підписано саме відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом відповідно до частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору в частині перерахування останній кредитних коштів в сумі 10 650 грн через посередника ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» і факт зарахування цих коштів на картку відповідача підтверджено банківською установою - АТ «ПУМБ».

За змістом частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомилась і погодилась з умовами кредитного договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Також позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.

Колегія суддів оцінила доводи апеляційної скарги щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування і не погоджується із ними.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 10 650 грн, строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка - 1,90 % в день, знижена процентна ставка - 0,95 % в день.

Згідно із пунктом 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить (1,90 % в день) застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до пункту 4.3 договору.

Встановлено, що 21 липня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 035,25 грн, а отже відповідно до пунктів 1.4 та 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 20 серпня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим відповідно до пункту 4.3 кредитного договору цей договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль, тобто до 19 листопада 2021 року.

Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Із розрахунку заборгованості вбачається дотримання первісним кредитором - ТОВ «Авентус Україна» умов кредитного договору як щодо строку нарахування, так і розміру відсотків за користування кредитним коштами, а також приписів статті 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням (а.с. 19-27, т. 1).

Загальний розмір заборгованості станом на відступлення права вимоги за договором факторингу був незмінним і становив 34 932 грн, з яких 10 650 грн тіло кредиту та 24 282 грн проценти за користування кредитом.

Таким чином, матеріали справи доведено виникнення зобов`язальних (кредитних) правовідносин між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 , виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором і не виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної вище заборгованості у розмірі 34 923 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 036,72 грн та 3 % річних у розмірі 275,62 грн, нарахованих за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року, а всього - 36 244,34 грн.

Щодо доводів відповідача про порушення ТОВ «Авентус Україна» вимог частини п`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру процентної ставки, яка не може перевищувати 1 % на день, то вони також є необґрунтованими, оскільки вказана норма була внесена до вказаного ЗаконуЗаконом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, тобто була відсутня на час укладення кредитного договору від 21 червня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що матеріали справи не містять ліцензії позивача та ТОВ «Авентус Україна» на здійснення відповідного виду господарської діяльності не ґрунтуються на матеріалах справи, у яких міститься витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 38, 47, т.1), а також копія розпорядження Нацкомісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28 березня 2017 року за № 756 про видачу ТОВ «Авентус Україна» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг та свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 44, 46, т. 1).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем та зібраних в ході розгляду справи, повно та об`єктивно з`ясованих обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивачем доведено у встановлений процесуальним законом спосіб, що між сторонами існували кредитні зобов`язання, які відповідачем належним чином не виконані.

Стосовно судових витрат слід зазначити, що відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу у цій справі, суд першої інстанції, керуючись вимогами статей 133, 137, 141 ЦПК України та виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 5 000 грн, як таких, що підтверджуються долученими до позовної заяви доказами (а.с. 15, 29, 30, 39, 40, 42, 45).

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому відновить право позивача на компенсацію коштів, які він був змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді внаслідок задоволення його позовних вимог, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними і такими, що не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідача, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба

Д.О. Таргоній