Справа № 194/641/25
Номер провадження 2-о/194/21/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в окремому провадженні цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особи: Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особи: Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новогродівка Донецької області померла ОСОБА_3 у віці 82 роки. Після її смерті залишилась спадщина, в склад якої входить частина квартири АДРЕСА_1 . Заявник спадщину після смерті матері прийняла фактично, оскільки на момент її смерті була зареєстрована з померлою за однією адресою. 19.03.2025 року при зверненні до приватного нотаріуса заявником по справі було отримано листа, в якому зазначено, що на усне звернення щодо оформлення спадкових справ після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину фактично заявникові необхідно надати довідку органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем або рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення відповідного факту та надати свідоцтво про народження та відповідні свідоцтва про шлюб матері на підтвердження факту родинних відносин з померлою. Крім того, нотаріусом заявникові було роз`яснено, що спадкова справа після смерті її матері не заводилася та для її заведення останній потрібно надати крім довідки органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем або рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення відповідного факту ще також і документи, що підтверджують родинні відносини. Таким чином, факт встановлення родинних відносин з померлою матір`ю ОСОБА_3 необхідний заявниці для подання до нотаріальних органів заяви на прийняття спадщини. Просить встановити факт родинних відносин між заявником та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки є матір`ю заявника, встановити факт, що заявник на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явилися, проте представник заявника адвокат Тарковська Т.В. надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі сторони заявника. Просила суд врахувати правову позицію у справі №367/3690/24.

Представник заінтересованої особи Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Згідно довідки від 25.02.2025 року №1250- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №228.

Згідно довідки №228 від 27.02.2025 року, КП «Силідівське бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що згідно реєстрових даних (станом на 01.01.2013 рік) квартира за адресою: АДРЕСА_4 ) зареєстрована за: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 17.06.1994 року.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 17.06.1994 року, квартира за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та членам її родини матері ОСОБА_3 .

У відповіді приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих С.І. від 19.03.2025 року №104/01-16, приватний нотаріус зазначає про необхідність надати ОСОБА_2 до органу нотаріату її свідоцтво про народження та відповідні свідоцтва про шлюб, довідку органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем або копію рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З відповіді Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 28.03.2025 року №853-21-20-23 вбачається, що Павлоградський відділ розглянув заяву щодо витребування документів, свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народження якої було зареєстровано Орловська область, Залегощенський район, село Печенівка, Російська Федерація та шлюб ОСОБА_5 , який був зареєстрований також на території Російської Федерації. За результатами розгляду заяви Павлоградський відділ повідомив, що не здійснюватиме листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії.

Приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Молодих С.І. на виконання ухвали суду надано відповідь про те, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась.

Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України на виконання ухвали суду надано відповідь про те, що відомості зазначені в ухвалі суду не надають змогу ідентифікувати та як наслідок здійснити перевірку згаданої особи за наявними обліками ДМС.

Однак, ухвалою суду від 22 квітня 2025 року була витребувана інформація відповідно до зазначених заявником даних відносно ОСОБА_3 .

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окрім того, згідно ч.2ст. 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

П.п 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7від 30 травня 2008 року визначено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року ставить однією із умов звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини звернення до цього до нотаріуса з заявою про отримання спадщини після померлого та відмови нотаріуса в оформленні спадщини у зв`язку з не підтвердженням факту його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак з відповіді приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Молодих С.І. від 21.06.2025 року №284/01-16 вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась. Отже, як вбачається з заяви та досліджених судом доказів заявник ОСОБА_2 не зверталася до нотаріуса з письмовою заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 та відповідно нотаріус не виносив постанову про відмову у оформленні спадщини. Зазначений факт позбавляє суд можливості перевірити коло спадкоємців спадкодавця ОСОБА_3 та пересвідчитися у наявності або ж відсутності спору про право у даних правовідносинах.

Суд не бере до уваги посилання представника заявника на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі №367/3690/24, оскільки дана правова позиція викладена в інших правовідносинах ніж розглядається судом.

Також, суд вважає, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 від 17.06.1994 року, надана заявником, не може бути єдиним та вирішальним доказом факту родинних відносин, без допиту свідків зазначених в заяві, явку яких сторона заявника не забезпечила, оскільки суд позбавлений можливості перевірити факти зазначені в ньому.

Також, суд вважає, що довідка №228 від 27.02.2025 року, надана заявником, не може бути єдиним та вирішальним доказом факту постійного проживання заявника з ОСОБА_3 на момент смерті останньої, зазначених в заяві, явку яких сторона заявника не забезпечила, оскільки суд позбавлений можливості перевірити факти зазначені в ній, які стосуються подій 2004 року.

Отже, з урахуванням зазначеного, сторона заявника не довела суду належними та допустимими доказами факт родинних відносин між заявницею та ОСОБА_3 , а також факт постійного проживання заявниці разом з померлою ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні вимог заявника про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовити.

Керуючись ст. ст. ст. 12,18,265,293,315,319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви представника заявника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особи: Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення суду складено 21 січня 2026 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін