Справа № 345/7264/25
Провадження № 2-з/345/1/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Сирко Й.Й., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

22.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно, а саме пиломатеріали хвойної породи об`ємом 20 куб.м., що складаються з сухих дощок довжиною 6000 мм і товщиною 50 мм в кількості 207 шт. та 55 штук довжиною 6000 мм і товщиною 25 мм.

Ухвалою суду від 29.12.2025 позовну заяву залишено без руху для усунення виявлених недоліків.

05.01.2026 ОСОБА_1 надіслав через систему «Електронний суд» позовну заяву (уточнену) з додатками, відповідно до якої просить ухвалити рішення про визнання права власності на рухоме майно, а саме пиломатеріали хвойної породи об`ємом 20 куб.м., що складаються з сухих дощок довжиною 6000 мм і товщиною 50 мм в кількості 207 штук, довжиною 3000 мм і товщиною 50мм у кількості 78 штук, а також дощок в кількості 55 штук довжиною 6000 мм і товщиною 25 мм. Позивач зазначив, що його право власності на пиломатеріали є непорушним, відповідні пиломатеріали у вигляді дощок виготовлені з необробленого (круглого) лісу, придбані ним у державному лісогосподарському підприємстві. У позові також стверджує, що ознайомившись із копією винесеної слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області постанови від 24.11.2025 про закриття кримінального провадження № 0000421 від 06.08.2025, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про викрадення 72 одиниць хвойної дошки довжиною 3000 мм і товщиною 50 мм, довідався, що допитаний як свідок у межах вищенаведеного кримінального провадження ОСОБА_2 на прохання орендаря ОСОБА_3 , який здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення пам`ятників на земельній ділянці у АДРЕСА_1 , вивіз належні позивачу дошки в кількості 78 штук довжиною 3000 мм і товщиною 50 мм, які помістив у колибі с. Сівка Калуська Калуського району Івано-Франківської області. Свідок повідомив, що усі дошки, в тому числі ті, що продовжують зберігатися на АДРЕСА_1 належать йому на праві власності; при цьому на двох купах ще не вивезених дощок барвником чорного кольору написано прізвище « ОСОБА_4 ». Відтак, позивач наголошує, що саме ОСОБА_2 заперечує право власності ОСОБА_1 на дошки, тому є належним відповідачем у цій справі.

Водночас, 07.01.2026 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо перекладання, завантаження та вивезення пиломатеріалів хвойної породи у вигляді дощок довжиною 6000 мм і товщиною 50 мм в кількості 207 штук, довжиною 3000 мм і товщиною 50 мм у кількості 78 штук, а також дощок в кількості 55 штук довжиною 6000 мм і товщиною 25 мм, що перебувають на двох естакадах (штабелях), з території майнового комплексу на АДРЕСА_1 .

У заяві наголошує, що з приводу вивезення (крадіжки) ОСОБА_2 частини дощок в кількості 78 штук довжиною 3000 мм і товщиною 50 мм слідчим закрито кримінальне провадження, проте процесуальне рішення цієї посадової особи органу досудового розслідування скасоване постановою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2025. Незабезпечення позову створює загрозу для подальшого вивезення іншої частини пиломатеріалів у вигляді дощок, в результаті чого буде втрачено сенс від ухвалення судом рішення про визнання права власності заявника на усі без винятку пиломатеріали. Іншого обґрунтування необхідності забезпечення позову в цілому, а також запропонованого заходу забезпечення позову заява ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ від 07.01.2026 заява про забезпечення позову передана для розгляду головуючому судді Сирко Й.Й., який у період часу з 05.01.2026 до 12.01.2026 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.01.2026 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з пунктом 43 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. При цьому, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. Вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти істотному ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких від звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав визначених законом (ч.1 ст.149 ЦПК України).

Подана до суду заява мотивована обґрунтованими припущеннями ОСОБА_1 про можливість утруднення чи навіть унеможливлення виконання майбутнього судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Отже, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується в тому числі: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

При цьому, відповідно до п.3-5 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити окрім іншого відомості щодо: предмета позову та обґрунтування необхідності його забезпечення; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Згідно з приписами ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1)до подання позовної заяви за встановленими цим Кодексом правилами; 2) одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3)після відкриття провадження у справі до суду в провадженні якого перебуває справа.

На дату подання заяви про забезпечення позову, що є відмінною від дати пред`явлення позову, провадження у справі судом не відкрито, що вказує на порушення порядку подання цієї заяви. Однак враховуючи постановлення судом 13.01.2026 ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та з метою уникнення надмірного формалізму, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову на загальних підставах. Крім того, нормами ЦПК України не визначені наслідки подання заяви про забезпечення позову з порушенням порядку, визначеного ст.152 цього Кодексу.

У заяві ОСОБА_1 по суті наведені відомості про необхідність застосування одночасно двох видів забезпечення позову, що передбачені п.2 та 4 ч.1 ст.150 ЦПК України, оскільки висловлено прохання забезпечити позов шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо перекладання, завантаження та вивезення хвойних пиломатеріалів як предмета спору.

Однак суду не зрозуміло, яким чином заборона відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо спірних хвойних пиломатеріалів пов`язана із твердженням заявника про наявність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання права власності ОСОБА_1 на відповідні пиломатеріали. Навпаки, запропоновані заходи забезпечення позову не здатні жодним чином вплинути на можливе судове рішення про визнання права власності позивача на спірні пиломатеріали. До того ж, відповідне судове рішення окремо виконуватися й не повинно.

Цілком очевидно, що заявник має небезпідставні побоювання можливої втрати ним унаслідок дій відповідача та (або) інших осіб фізичного володіння спірними пиломатеріалами, які вважає своєю власністю. Збереження цих пиломатеріалів у недоторканому стані на час розгляду судового спору є законним інтересом заявника, але для цього існують інші дієві заходи забезпечення позову, що можуть бути застосовані за наявності відповідних підстав.

Крім того, зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що частина спірних пиломатеріалів у кількості 78 дощок з параметрами 3000х50мм нібито уже вивезена з території майнового комплексу на АДРЕСА_1 ще в липні 2025 року, натомість заявник просить заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти дії з вивезення тих самих пиломатеріалів.

Суд додатково зазначає, що визначені п.2,4 ч.1 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову не можуть стосуватися невизначеного кола осіб, встановлення заборони щодо яких унеможливить виконання судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, водночас заявник просить встановити заборону на вчинення певних дій крім відповідача будь-яким іншим особам.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також щодо їх відповідності заявленим позовним вимогам.

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.01.2026.

Суддя