Провадження №: 2-о/336/64/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя області у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду подану в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа виданого мовою оригіналу «Трудова книжка НОМЕР_1 , выданая 01 августа 1980 года на имя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В обґрунтування заяви зазначено, що 15 вересня 2025 року заявниця звернулася в територіальний орган Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. В підтвердження стажу нею були надані, в тому числі, оригінал оформленої російською мовою Трудовой серия НОМЕР_2 , виданой 01 августа 1980 года Ореховским СМЕШТОРГ Запороского обласного управления торговки на имя « ОСОБА_2 » 1962 года рождения. На першій сторінці міститься підпис уповноваженої особи роботодавця відповідальної за видачу трудових книжок та підпис з печаткою печаткою підприємства. Після укладення шлюбу мені було присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ».

Заявниці було відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність у неї необхідного страхового стажу 29 років відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 22 від 01 жовтня 2025 року до її страхового стажу не було зараховано всі періоди трудової діяльності відповідно до трудової знижки. Причиною прийняття такого рішення стало виявлення розбіжностей в написанні її імені російською мовою. Так, в трудовій книжці її російською мовою зазначено « ОСОБА_4 », що не відповідає її імені російською мовою « ОСОБА_4 » зазначеного в паспорті.

Підприємство, яким була видана трудова книжка було ліквідовано.

В позасудовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, не надається можливим, що унеможливлює реалізацію її прав на пенсійне забезпечення, яке є складовою Конституційного права на соціальний захист. У зв`язку з викладеним просить про задоволення заяви.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.10.2025 справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздовій Н.С.

Ухвалою судді від 23.10.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами окремого провадження.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила заяву задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вирішення спору відносить на розсуд суду.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Порядок розгляду справ окремого провадження, яким є вид непозовного цивільного судочинства, за процедурою якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, внормований Розділом ІУ ЦПК України.

Главою 6 Розділу ІУ ЦПК України врегульований розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом частини 2 ст. 315 ЦПК України встановлення у судовому порядку фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб можливо, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Омельник Оріхівського району Запорізької області, її прізвище російською мовою зазначено ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, яке складено російською мовою 22 січня 1983 заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , про що зроблено запис №1. Після укладення шлюбу заявниця взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_3 » російською мовою.

25.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії, однак рішенням № 22 від 01 жовтня 2025 року заявниці відмовлено в призначенні пенсії з мотивів недостатності страхового стажу, який не було зараховані з підстав виявлення розбіжностей в написанні її імені російською мовою. Так, в трудовій книжці її російською мовою зазначено « ОСОБА_4 », що не відповідає її імені російською мовою « ОСОБА_4 » зазначеного в паспорті.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-УІІІ трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах та організаціях, затвердженого постановою Держпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі- Інструкція № 58).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Об`єктивний, повний та всебічний розгляд цивільної справи в значній мірі залежить від ефективного та всебічного дослідження судом доказів, які надаються сторонами конфлікту та аргументують їхню позицію по справі і тим самим надають судді можливість вивчити обставини, які спричинили конфлікт.

Положеннями статті 77 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16), аналогічні данні містяться в паспорті громадянки України (а.с.7-8).

Для справедливого судового розгляду в контексті належного доказування непересічне значення має, з погляду Європейського суду з прав людини, наявність у судовому рішенні достатніх підстав та аргументів, на основі яких воно було ухвалене. Підтвердження цього відображено у цілій низці судових прецедентів Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні в справі «Руіс Торіа проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року Європейський суд наголосив, що «у відповідності зі встановленим прецедентним правом, яке відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином вказані підстави, за якими вони були ухвалені. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини зобов`язує судові інстанції вказувати мотивацію ухвалених ними рішень» [1, с. 13-14].

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Від встановлення вказаного факту залежить можливість здійснення заявницею права на нарахування та отримання пенсії, а встановити цей факт у позасудовому порядку не сталося можливим, оскільки на підставі рішення рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Враховуючи наведене, заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.2, 10, 19, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу викладеного російською мовою «Трудова книжка НОМЕР_2 , видання 01 августа 1980 года на имя « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. О.Ольчижа, 7.

Суддя: Н.С. Звєздова