Справа № 186/2053/25
УХВАЛА

14 січня 2026 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Біловодська селищна рада Луганської області, приватний нотаріус Біловодського районного нотаріального округу Луганської області - Доброскокова Анна Миколаївна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

08 жовтня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Біловодська селищна рада Луганської області, приватний нотаріус Біловодського районного нотаріального округу Луганської області - Доброскокова Анна Миколаївна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, представник заявника надала заяву про розгляд справи в її відсутність, заінтересовані особи про дату розгляду справи повідомлені, про причини неявки суд не сповістили.

Вивчивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, заявник просить суд встановити факт того, що вона є рідною племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , по лінії батька; встановити, що вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю з 10 січня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, не менш як п`ять років до відкриття спадщини; встановити, що вона фактично прийняла спадщину після померлого дядька - ОСОБА_2 , адже вона постійно проживала разом з останнім на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він є громадянином РФ. Копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 29 серпня 2012 року підтверджується, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Сочі, Лазарєвського району, Краснодарського краю, РФ.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 квітня 2007 року ОСОБА_2 є власником 1/3 частини земельної ділянки, розміром 7,1581 га ріллі вся, в тому числі: ріллі - 6,8199 га, сіножатей - 0,3382 га, яка знаходиться на території Семикозівської сільської ради Біловодського району Луганської області, що належала ОСОБА_3 . Інші 2/3 частки вказаної земельної ділянки належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №460173485 від 14 січня 2026 року підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером :08:009:0065, площею 2,2733 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земля сільськогосподарського призначення, розташована в Семикозівській с/раді Біловодського району Луганської області передана у строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення ТОВ "Агрофірма "Деметра-С", на підставі договору оренди землі б/н від 18 лютого 2009 року, укладеного між ТОВ "Агрофірма "Деметра-С" та ОСОБА_2 , додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі б/н від 12 грудня 2014 року, видавник - ТОВ "Агрофірма "Деметра-С" та ОСОБА_2 . Орендодавець - ОСОБА_2 , громадянин РФ. Орендар - ТОВ "Агрофірма "Деметра-С". Строк дії договору оренди: 17 грудня 2020 року.

24 липня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 рідного дядька - ОСОБА_2 , яка складається із земельної ділянки 2,2733 га, однак отримала відмову, оскільки пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини або не надала докази про постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не надано документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

Із тексту заяви ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 був одружений із ОСОБА_5 , проживав у м.Сочі, РФ, в середині 2004 року між ними виник конфлікт, наслідком якого стало припинення сімейних відносин, тому він переїхав на постійне місце проживання до заявника в смт.Біловодськ, Луганської області. Помер ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Сочі, РФ, коли поїхав відпочивати на море.

З наданим доказів, встановлено, що померлий ОСОБА_2 на момент смерті був громадянином РФ, зареєстрований в м.Сочі, РФ, помер в м.Сочі, РФ.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до положень ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені в судовому порядку, визначений в частині першій статті 315 ЦПК України.

Разом з тим, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом з`ясовано, що встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше, як п`ять років до дня його смерті, встановлення факту фактичного прийняття спадщини заявником потрібне їй задля вирішення її спадкових прав, а саме: спадкування майна померлого, зокрема, земельної ділянки сільськогосподарського призначення в с.Семикозівка, Старобільського району, Луганської області, що належала померлому громадянину РФ - ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2007 року, коло інших, можливих спадкоємців ОСОБА_2 , за наявними матеріалами справи не встановлене, крім того, згідно із частиною 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини; за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню; згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власникам протягом року; згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; у разі невиконання вимоги щодо відчуження земельної ділянки настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Таким чином, із заяви вбачається, що в даному випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Абзацом 3 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право в окремому провадженні - це конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Відповідно до положень ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Частиною 6 ст.294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа, відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України, вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання.

Враховуючи, що між ОСОБА_1 та можливими іншими спадкоємцями померлого ОСОБА_2 або державою, наявний, або може виникнути спір, пов`язаний з отриманням спадщини, належної померлому, тому, відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суд залишає заяву без розгляду.

Одночасно суд роз`яснює заявнику її право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 293, 315,318 ЦПК України, - суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Біловодська селищна рада Луганської області, приватний нотаріус Біловодського районного нотаріального округу Луганської області - Доброскокова Анна Миколаївна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику її право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.А.Янжула.