Справа № 444/1897/23 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М. М
Провадження № 22-ц/811/3357/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника позивача Манукян М.А., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Деманджари Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Манукян Марти Андріївни на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року в складі судді Олещук М.М. в справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

встановив:

У червні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокатка Манукян М.А. звернулася до суду із позовною заявою до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Вимоги обгрунтовує тим, що протягом останніх 20 років позивач користувався земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,1300 га, за адресою АДРЕСА_1 , яка знаходиться навпроти індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 , платив податок за користування землею, що підтверджується постановою Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2015, актом-згодою сусідів від 20.06.2015, викопіюванням із Поземельної книги, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб та землекористування за № 982 від 14.07.2015, квитанціями про сплату земельного податку.

Рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 07.05.2015 № 37 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,1300 га за адресою АДРЕСА_1 .

Отримавши в установленому порядку дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в приватну власність, позивач звернувся у відповідну землевпорядну організацію ТОВ «ОРДО ПЛЮС», якою було проведено обстеження та виконано обміри її меж. На підставі одержаних в ході обстеження даних складено Схему розмежування земельної ділянки із зазначенням меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відображенням ділянок суміжних по відношенню до неї землевласників. Задля погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 землевпорядною організацією розроблено Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки у м. Дубляни на вул. Шухевича у п`яти примірниках.

Відповідно до даних Актів ОСОБА_2 погоджено існуючі межі земельної ділянки із землевласниками (землекористувачами) по лініях: АДРЕСА_2 ( ОСОБА_3 ), однак, непогодженими залишились межі земельної ділянки ОСОБА_2 по лініях: А-Б - землі загального користування - Дублянська міська рада; Б-В - із землевласниками (землекористувачами) земельної ділянки по АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 ; В-Г - землі загального користування - Дублянська міська рада.

На неодноразові виклики та повідомлення щодо погодження меж ані ОСОБА_1 , ані Дублянська міська рада не з`являлись.

З висновка експерта №3154 судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою по кримінальному провадженню №0000043 від 23.09.2019 року вбачається, що земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 є площею 0,1171 га.

Так, рішенням п`ятдесят дев`ятої сесії шостого демократичного скликання Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області №30 від 22.10.2015 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,07 га в урочищі «на торфах» в першому ряді поряд з вул. Шухевича в м.Дубляни ОСОБА_1 . Дане рішення видано на підставі протоколу зборів від 08.06.2015, яким визначено необхідність надання у власність земельних ділянок в урочищі на Торфах навпроти будинку.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є сусідами, не погоджувались жодні межі земельних ділянок, проте ОСОБА_1 оформив право власності на спірну земельну ділянку.

Крім цього, межі земельної ділянки не погоджувались ані з суміжними землекористувачами, ані на комісії з розгляду спорів, тому невідомо з яких даних про межі земельної ділянки винесено таку на Публічну кадастрову карту та присвоєно кадастровий номер.

Копію проекту землеустрою, розробленого ТзОВ «Західземлепроект» на замовлення ОСОБА_1 , надано в якості відповіді на адвокатський запит, з якого встановлено, що в акті погодження меж є лише погоджена межа від А до Б, де є землі міської ради, при цьому, відсутні погодження суміжних землекористувачів, що є грубим порушенням норм чинного законодавства України.

Вважає, що проект не відповідає вимогам законодавства, так як акт узгодження меж землекористування не містить погодження усіх землекористувачів (містить лише погодження Дублянської міської ради з боку дороги, але з інших трьох сторін не має підписів фактичних користувачів земельних ділянок).

Наявність фактичних користувачів також підтверджується оскаржуваною в межах справи №444/1420/17 схемою розподілу земельних ділянок в урочищі «торфи», завтердженою рішенням №14 одинадцятої сесії сьомого демократичного скликання Дублянської міської ради від 22.09.2016, де вказані користувачі земельних ділянок. Зокрема, суміжними із земельною ділянкою ОСОБА_1 є земельна ділянка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Крім цього, згідно із відповіддю Дублянської міської ради від 08.07.2020 №1402 ОСОБА_1 не звертався до міської ради щодо погодження меж земельної ділянки, а тому акт узгодження меж від 31.01.2020 є підробленим і спір щодо меж земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішувався комісією по спорах.

28.07.2020 в інтересах ОСОБА_2 подано до Дублянської міської ради та земельної комісії Дублянської міської ради заяву про вирішення спору щодо меж між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також врахування невідповідності проекту землеустрою ОСОБА_1 .

У відповідь на заяви отримано лист Дублянської міської ради від 06.08.2020, яким повідомлено про передачу заяв на розгляд постійної депутатської комісії з питань землекористування та екології, проте фактично жодного розгляду заяв не відбулось і спір не вирішено, натомість затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 усупереч усім невідповідностям і наявності спору.

З отриманої копії проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 вбачається, що в акті узгодження меж землекористування від 31.01.2020 в графі землевпорядник міської ради поставлено підпис ОСОБА_5 , який займав посаду землевпорядника з 02.06.2014 по 28.12.2019.

Таким чином, ОСОБА_5 підписав погодження меж ОСОБА_1 не маючи на це права, а саме після закінчення виконування повноважень землевпорядника.

Голова Дублянської міської ради Попович В.Ю. також поставив підпис в акті узгодження меж незважаючи на наявність спору між сусідами, відсутність підписів суміжних землекористувачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , чим вчинив службову недбалість, так як завдав істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 фактично погодивши межу та позбавляючи його права користування земельною ділянкою усупереч права приватизувати землю площею 0,13 га.

По даних фактах внесено відомості до ЄРДР за №0000562 та №0000561 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, ч. 1 ст. 366 КК України по факту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.07.2020.

Також, у Публічній кадастровій карті ОСОБА_2 побачив, що спірній земельній ділянці, дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення якої ОСОБА_1 надано згідно рішення п`ятдесят дев`ятої сесії шостого демократичного скликання Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області №30 від 22.10.2015, присвоєно кадастровий номер :01:04:0120 та позначено із межами на Публічній кадастровій карті.

Розробником проекту є ТОВ «Західземлепроект», на підставі якого Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі зареєстрував кадастровий номер та виніс на публічну кадастрову карту за земельною ділянкою площею 0,0599 га в урочищі «На торфах» у м.Дубляни.

З Публічної кадастрової карти вбачається, що нанесена земельна ділянка ОСОБА_1 зображена частково навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 , що грубо порушує права останнього та не відповідає викопіюванню, наданому ОСОБА_2 ще до прийняття рішення №30 від 22.10.2015.

Зокрема, земельна ділянка знаходиться навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 та частина навпроти будинковолодіння ОСОБА_1 , що є грубим порушення прав ОСОБА_2 , оскільки згідно рішення Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 07.05.2015 за № 37 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1300 га за адресою АДРЕСА_1 .

Дана земельна ділянка знаходиться навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 та частина навпроти будинковолодіння ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю Регіонального представництва Уповноваженого ВРУ з прав людини від 06.10.2016 та додатками до неї. Законність права користування та тривалість такого користування підтверджується численним доказами, долученими до позову.

22.09.2016 на одинадцятій сесії сьомого демократичного скликання Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області прийнято рішення про створення комісії з вирішення земельних спорів та затверджено схему розподілу земельних ділянок в урочищі «торфи».

Розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 на Публічній кадастровій карті не відповідає схемі розподілу земель в урочищі «На торфах», так як між земельною ділянкою ОСОБА_1 та сусідом ОСОБА_4 згідно даних публічної кадастрової карти є вільна земельна ділянка, яка не передбачена схемою.

Відповідно земельна ділянка, на яку претендував ОСОБА_1 , мала бути розміщена за іншими координатами, проте, представники Дублянської міської ради не перевірили дані проекту, фактично не погодили межі, підписавши погодження неуповноваженими особами, чим вчинили кримінальне правопорушення.

Крім цього, згідно затвердженої схеми розподілу земельних ділянок в урочищі «торфи» виділяються земельні ділянки громадянам навпроти їх будинковолодіння. Неправильне розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 на Публічні кадастровій карті фактично позбавляє ОСОБА_2 завершити процес приватизації земельної ділянки.

Також, представник просить врахувати схему розташування земельних ділянок за адресою Львівська область м. Дубляни, «На торфах» виготовлену ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_2 , де зображено невідповідність розташування земельної ділянки кадастровий номер :01:04:0120 схемі, затвердженій на сесії Дублянської міської ради та порушення прав ОСОБА_2 та Львівської міської ради внаслідок самозахоплення землі Львівської міської ради Крачковським М.К.

Зокрема, враховуючи неправильне розташування спірної земельної ділянки, ОСОБА_2 залишається у користуванні та приватизації земельна ділянка площею 0,0445 га з 0,13 га, яка передбачена рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 07.05.2015 за № 37.

Крім цього, згідно із відповіддю Департаменту містобудування Львівської міської ради від 29.11.2022, відповіддю Управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської ради від 16.09.2022 та виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.03.2023, між земельною ділянкою кадастровий номер :01:04:0120 та земельною ділянкою кадастровий номер :01:04:0131 має місце розрив.

Проте, відповідно до схеми розподілу земельних ділянок в урочищі «Торфи» навпроти вул.Шухевича, затвердженої рішенням Дублянської міської ради від 22.09.2016 №14, відсутній розрив між земельними ділянками в масиві земель призначених для ведення особистого селянського господарства.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області листом від 17.11.2022 повідомило, що координати поворотних точок меж земельної ділянки в проекті землеустрою відповідають координатам в Державному земельному кадастрі. Схема розподілу земельних ділянок в урочищі «Торфи» напроти вулиці Шухевича затверджена рішенням Дублянської міської ради від 22.09.2016 №14 у проекті землеустрою відсутня.

Таким чином, проект землеустрою ОСОБА_1 не відповідає вимогам законодавства, не містить погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, а координати поворотних точок меж земельної ділянки суперечать рішенням Дублянської міської ради від 22.09.2016 №14 та від 07.05.2015 № 37.

На 55-ій сесії Дублянської міської ради від 12.10.2020 розглядалось питання погодження ОСОБА_1 . Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в м.Дубляни в урочищі На торфах та було прийнято рішення про затвердження даного проекту.

При цьому, напередодні розгляду даного питання представником ОСОБА_2 подано заяву про зупинення розгляду даного питання з огляду на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не погоджувались межі земельних ділянок, якими останні користуються, є спір по межах земельних ділянок так як розроблений проект передбачає надання ОСОБА_1 земельної ділянки навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 , що суперечить раніше прийнятому рішенню Дублянської міської ради №37 від 07.05.2015 та схемі розподілу земельних ділянок, затвердженої рішенням №14 від 22.09.2016.

Незважаючи на наявність заяви про зупинення розгляду питання по затвердженню проекту ОСОБА_1 , наявність відкритих кримінальних проваджень №0000562 та №0000561 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 366 КК України, Дублянська міська рада прийняла рішення № 605 від 12.10.2020 про затвердження вище вказаного проекту.

Крім цього, на сесії представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 зазначала, що не має підстав для затвердження проекту, так як не має більшості депутатів та сесія є неправомочна, що вбачається з огляду на те, що відповідно до Протоколу присутності депутатів Дублянської міськради сьомого скликання на 55 сесії 12.10.2020, зареєстровано 13 депутатів, які підтвердили свою присутність власним підписом, при цьому депутатський корпус Дублянської міської ради становить 26 депутатів.

У протоколі 55 сесії 7 демократичного скликання Дублянської міськради від 12.10.2015 щодо кількісного складу депутатів вказано: до складу ради обрано 26 депутатів; загальний склад ради станом на 12.10.2020 становить 25 депутатів; на сесії присутні 13 депутатів.

Із протоколу 55 сесії 7 демократичного скликання Дублянської міськради від 12.10.2020 вбачається, що питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:04:0120, площею 0,0599 га м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області гр. ОСОБА_1 не виносилось на розгляд і таке рішення не приймалось.

Проте, саме на підставі рішення №605 від 12.10.2020 ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:04:0120, площею 0,0599 га м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області.

У зв`язку з наведеними, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Дублянської міської ради від 12.10.2020 №605 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:04:0120 площею 0,0599 га м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області гр. ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:04:0120, площею 0,0599 га у м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227), яка належить ОСОБА_1 на праві власності, із скасуванням записів в Поземельній книзі, Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельну ділянку із кадастровим номером :01:04:0120, площею 0,0599 га у м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено.

Заходи забезпечення позову, а саме: накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0120 площею 0,0599 га у м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227), яка належить ОСОБА_1 на праві власності; заборона ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо здійснення будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0120 площею 0,0599 га у м. Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227), яка належить ОСОБА_1 на праві власності, продовжують діяти протягом 90 (дев`яносто) днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_2 адвокат Манукян М.А., вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, ухвалене всупереч висновкам касаційного суду, а також фактичним обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов висновку, що права позивача жодним чином не порушено, так як неправильне розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 на публічній кадастровій карті фактично позбавляє ОСОБА_2 завершити процес приватизації земельної ділянки з огляду на те, що частина земельної ділянки навпроти його будинковолодіння приватизована ОСОБА_1 .

Покликаючись на норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зазначає, що особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, подає заяву про надання земельної ділянки, яка знаходиться у конкретному місці, а не щодо невизначеної земельної ділянки.

У випадку невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законодавства, містобудівної та іншої документації, орган місцевого самоврядування відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначає, що позивач розпочав процес приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його фактичному користуванні.

Таким чином, у спірному випадку судовому захисту підлягає законий інтерес позивача в отриманні у власність земельної ділянки, щодо якої ним отримано відповідний дозвіл органу місцевого самоврядування та розпочато процес оформлення необхідних документів.

Зокрема, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є стадією процесу отримання прав власності чи користування на земельну ділянку.

Таким чином, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою.

Зазначає, що інтерес позивача у формуванні земельної ділянки за його заявою та поданими документами, підлягає правовому захисту.

Вважає, що суд безпідставно не врахував схему розташування земельних ділянок у м. Дубляни, «На торфах», де зображено невідповідність розташування земельної ділянки кадастровий номер :01:04:0120 схемі, затвердженій на сесії Дублянської міської ради та порушення прав ОСОБА_2 .

З урахуванням зазначених обставин, ОСОБА_2 залишається у користуванні та для приватизації земельна ділянка площею 0,0445 га замість 0,13 га, яка передбачена рішенням Дублянської міської ради від 07.05.20215 № 37.

Посилання суду першої інстанції на те, що невідомо з яких причин утворився розрив між земельною ділянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не відповідає матеріалам справи, оскільки усі земельні ділянки на АДРЕСА_1 мали бути приватизовані навпроти своїх будинковолодінь, свідком підтверджено, що перед передачею права власності ОСОБА_1 координати спірної земельної ділянки ніхто не перевіряв та межі не погоджував, при при цьому факт розриву між двома земельними ділянками відповідача та ОСОБА_9 підтверджується міською владою, який можна вирішити в порядку інвентаризації чи у судовому.

Натомість, наданими Дублянською міською радою документами підтверджується користування ОСОБА_2 земельною ділянкою навпроти свого будинковолодіння площею 0,13 га.

Незважаючи на наявність заяви про зупинення розгляду питання по затвердженню проекту ОСОБА_1 , відкритих кримінальних проваджень, Дублянська міська рада прийняла оскаржуване рішення, яке порушує права позивача.

Також звертає увагу на неправомочність, на її думку, сесії міської ради та неможливість затвердження відповідного проекту.

Звертає увагу, що згідно протоколу 55 сесії 7 демократичного скликання Дублянської міської ради від 12.10.2020, питання затвердження землеустрою щодо земельної ділянки відповідача не вирішувалося, при цьому саме на підставі рішення № 605 від цього дня відповідач зареєстрував право власності.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачена можливість проведення експертизи не тільки за ухвалою суду, а і на замовлення учасника справи.

При цьому, наданий стороною позивача Висновок експерта №3154 судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою по кримінальному провадженні №0000043 від 23.09.2019 не несе жодної інформації для суду у спірних правовідносинах, оскільки самим експертом зазначено, що встановити відповідність (невідповідність) фактичного порядку користування земельною ділянкою правовстановлюючим документам на неї та вимогам нормативно-правових актів з питань земелеустрою та землекористування, не надається можливим, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на досліджувану земельну ділянку.

Також, стороною позивач надано суду Схему розташування земельних ділянок за адресою: Львівська область, Львівський район, м. Дубляни, ур. «На торфах», яка виконана ФОП ОСОБА_7 (арк. спр. 69, т. 1), де відображено розташування земельних ділянок з трьома кадастровими номерами, одна з яких земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 , інші без зазначення власників, та одна земельна ділянка без зазначення кадастрового номеру, яка знаходиться між земельною ділянкою кадастровий номер :01:004:0120 та кадастровий номер :01:004:0131, і яку ФОП ОСОБА_7 визначив як розрив між цими ділянками.

Разом з цим, суд вказав, що зазначена Схема не є належним доказом порушеного права позивача, оскільки встановити, як утворився розрив і у зв`язку з чим утворився цей розрив і в результати чиїх дій, з матеріалів справи та наданих доказів, неможливо.

В свою чергу, як слідує з Протоколу 55 сесії сьомого демократичного скликання від 12.10.2020 під номером 33 різне, депутати ознайомились з рішенням Касаційного цивільного суду в справі №444/1420/17, від 17.09.2020, яке їм надав ОСОБА_1 та яке набрало законної сили, і після обговорення вирішили розглядати його заяву по суті та не знімати з порядку денного питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 », після обговорення та за результатами голосування на сесії було прийнято відповідне рішення.

Про наведене також зазначено у відповіді Дублянської міської ради від 11.11.2020, що спростовує твердження сторони позивача про те, що таке питання не виносилось на розгляд і відповідне рішення не приймалось.

Доказів на підтвердження того, що Акт узгодження меж від 31.01.2020 є підробленим і спір щодо меж земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішувався комісією по спорах, а ОСОБА_10 , поставивши підпис в акті узгодження меж, незважаючи на наявність спору між сусідами, вчинив службову недбалість, стороною позивача суду не надано.

Покази свідків також не підтверджують наявності порушеного права позивача ОСОБА_2 та не спростовують наведених вище висновків суду.

При цьому, доказів на підтвердження порушеного права позивача Львіською міською радою, суду також не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 , звернувшись до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Дублянської міської ради від 12.10.2020 №605 та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, не довів належними та допустимими доказами наявності свого порушеного права, як землекористувача, який понад 20 років користується земельною ділянкою в АДРЕСА_1 , яка знаходиться навпроти його індивідуального житлового будинку, та не довів протиправність оспорюваного рішення Дублянської міської ради, а відтак, і зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на відповідну земельну ділянку.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу вимог закону, зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи наведене, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 07.05.2015 року №37 позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,1300 га, за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 звернутись до землевпорядної організації, яка відповідно до вимог чинного законодавства має право на проведення землевпорядних робіт, для виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовлений проект із землеустрою подати до Дублянської міської ради для розгляду та затвердження у встановленому законом порядку (т. 1 а.с. 21).

Крім цього, рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 22.10.2015 №30 відповідачу ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,07 га, в урочищі на «на торфах» в першому ряді, поряд з АДРЕСА_3 . У рішенні також вказано, що ОСОБА_1 треба звернутись до землевпорядної організації, яка відповідно до вимог чинного законодавства має право на проведення землевпорядних робіт, для виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1 а.с. 41).

Рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 22.09.2016 №14 затверджено схему розподілу земельних ділянок в урочищі «Торфи» навпроти АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 42).

У матеріалах справи наявне письмове пояснення ОСОБА_11 від 28.03.2016, в якому він зазначає, що продав незавершене будівництво в АДРЕСА_1 . Навпроти будинку через рів є невелика земельна ділянка, якою він ніколи не користувався. Користувався ділянкою ОСОБА_12 . Цю земельну ділянку міськрада йому не надавала (т. 1 а.с. 25).

З листа Дублянської міської ради від 07.04.2016 №318 слідує, що суміжником земельної ділянки із заходу до земельної ділянки, якою тимчасово користується ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , а суміжником земельної ділянки зі сходу до земельної ділянки, якою тимчасово користується ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 26).

У наданій копії Книги №2 обліку присадибних, городніх, садових землекористувань громадянами м. Дубляни зазначено навпроти прізвища ОСОБА_2 0,06 (БОЖБ), 0,13 (рілля) (т. 1 а.с. 28).

Позивачем подано копію Висновку експерта №3154 судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою по кримінальному провадженні №0000043 від 23.09.2019, в якому експертом зроблено такі висновки: земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_2 , яка розміщена в АДРЕСА_1 є прямокутної форми з наступними розмірами по периметру: 42.87; 25.14; 37.92; 10.38 п.м. та площею 0,1171 га.; встановити відповідність (невідповідність) фактичного порядку користування земельною ділянкою правовстановлюючим документам на неї та вимогам нормативно-правових актів з питань земелеустрою та землекористування, не надається можливим, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на досліджувану земельну ділянку; встановити чи змінено та затверджено цільове призначення вказаної земельної ділянки відповідно до вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань земелеустрою та землекористування, не надається можливим, так як дане питання потребує дослідження відповідних документів, що регулюють процедуру зміни цільового призначення земельних ділянок; встановити факт порушення земелекористування, зокрема порушення меж накладення земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку та вимог нормативно-правових актів, не надається можливим (т. 1 а.с. 29-31).

20.01.2020 відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Західземлепроект» з проханням виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,0599 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська обл., Жовківський район, м. Дубляни, ур. «На торфах» (т. 1 а.с. 53).

Відділ у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 07.02.2020 надав довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), в якій вказано, що земельна ділянка площею 0,0599 га, що пропонується для відведення ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в м. Дубляни Жовківського району (урочище «На торфах»), відноситься до земель, які згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель по формі 6-зем станом на 01.01.2026 обліковуються в рядку 12.3 (землі не надані у власність або постійне користування в межах населеного пункту) графа 5 (рілля) (т. 1 а.с. 62).

Рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 12.10.2020 №605 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (КВЦПЗ 01.03) для ведення особистого селянського господарства м. Дубляни, урочище «На торфах», Жовківського району, Львівської області, гр. ОСОБА_1 та передано йому земельну ділянку у власність. Зазначено, що гр. ОСОБА_1 необхідно зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку (т. 1 а.с. 86).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер::01:004:0120, площею 0,0599 га на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 , дата державної реєстрації 02.11.2020 (т. 1 а.с. 65).

Наведене дає підстави для висновку, що відповідачу ОСОБА_1 з листопада 2020 року на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер::01:004:0120, а площа такої є меншою, ніж та, яка була визначена йому рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 22.10.2015 №30 та знаходиться у межах площі земельної ділянки щодо якої надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,07 га, в урочищі на «На торфах», а саме 0,0599 га.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Манукян М.А. 20.07.2020 звернулася у Жовківський ВП Кам`янка-Бузького ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України (т. 1 а.с. 70-71).

На даний час, кримінальні провадження №0000562 та №0000561 перебувають на стадії досудового розслідування.

У листі про надання інформації від від 07.08.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області зазначено, що Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлений на підставі заяви гр. ОСОБА_1 від 15.07.2015 та рішення Дублянської міської ради від 22.10.2015 №30 «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Проект погоджений у порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України. Згідно із Актом узгодження меж землекористування, який міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробником документації із землеустрою вказано, що межі землекористування ОСОБА_1 погоджено із землекористувачами (від А до Б землі загального користування; від Б до А землі міської ради). Будь які інші землевласники чи землекористувачі, із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0120 не зазначені у вказаному проекті. Під час реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0120 державний кадастровий реєстратор діяв відповідно до вимог чинного законодавства (т. 1 а.с. 72).

Листом від 29.11.2022 Департамент містобудування Львівської міської ради, крім іншого, зазначено, що встановити дійсні межі земельної ділянки, площею 0,0599 га із кадастровим номером :01:004:0120, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 не є можливим. Згідно з даними Державного земельного кадастру між земельними ділянками кадастровий номер :01:004:0120 та кадастровий номер :01:004:0131 має місце розрив, тому цей факт дає підстави вважати про можливу технічну помилку. Абзацом восьмим частини четвертої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що виправлення помилок у Державному земельному кадастрі здійснює державний кадастровий реєстратор. Вирішення питання розриву між земельними ділянками не належить до компетенції Львівської міської ради. Крім того, у відповіді вказано, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/1420/17 від 12.04.2019 року (яке залишено без змін постановами Львівського апеляційного суду від 13.01.2020 та Верховного суду України від 17.09.2020) позов ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 22.10.2015 та від 22.09.2016 залишено без задоволення (т. 1 а.с. 77-78).

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 свої вимоги зводить до того, що за період останніх 20 років користувався земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,1300 га, за адресою АДРЕСА_1 , яка знаходиться навпроти його індивідуального житлового будинку, рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 07.05.2015 № 37 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,1300 га за адресою АДРЕСА_1 . В свою чергу, з Публічної кадастрової карти вбачається, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 зображена частково навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 , що грубо порушує права останнього та не відповідає викопіюванню, наданому ОСОБА_2 , покликаючись на порушення, на його думку, при прийнятті рішень, щодо виділення відповідачу земельної ділянки, просить визнати протиправним та скасувати рішення Дублянської міської ради від 12.10.2020 №605 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:04:0120 площею 0,0599 га м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області гр. ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:04:0120, площею 0,0599 га у м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227).

Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник із земельних правовідносин.

При цьому, виходячи з того, що заявлені позивачем вимоги є взаємопов`язаними та похідними, колегія суддів важає за доцільне у першу чергу перевірити висновок суду першої інстанції у частині вимог про незаконність рішення Дублянської міської ради від 12.10.2020 №605.

Так, стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території (ч. 2 ст. 79-2 Земельного Кодексу України).

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до вимог статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права та судової практики дає підстави для чіткого висновку про те, що судовому захисту підлягають лише порушені права власників (користувачів) земельних ділянок.

Іншими словами позивач має довести суду факт своєї правомочності щодо відповідного об`єкта спірних правовідносин та наявність перешкод, як то невизнання, оспорення чи порушення відповідних суб`єктивних прав зі сторони відповідача.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Вимоги про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 592/10260/16 (провадження № 61-5017св19).

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 189 ЗК України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

Зокрема, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із частиною восьмою статті 60 закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15, а також постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 916/2130/15.

Як вбачається із матеріалів справи, вимоги про скасування рішення Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, пред`явлені у тому числі до Львівської міської ради.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» від 12.06.2020 №178-р, 20.12.2021 Дублянська міська рада ввійшла у склад Львівської міської територіальної громади, Львівського району Львівської області, відтак Львівська міська рада є правонаступником Дублянської міської ради та повинна відповідати за пред`явленими вимогами щодо рішень ухвалених останньою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про землеустрій», розробниками документації із землеустрою є: фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Отримавши дозвіл на розробку технічної документації, відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТзОВ «Західземлепроект» з проханням виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,0599 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська обл., Жовківський район, м. Дубляни, ур. «На торфах», на підставі якого Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі зареєстрував кадастровий номер :01:04:0120 земельної ділянки та виніс на публічну кадастрову карту земельну ділянку площею 0,0599 га в урочищі На торфах у м.Дубляни.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до положень ч. 4-6 ст. 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ст.79-1 ЗК Укораїни).

Згідно із правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, системний аналіз норм статей 22, 116, 118 Земельного кодексу України дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання зацікавленою особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Так, спеціальним законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування є ЗУ «Про землеустрій».

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (ст. 50 Закону України "Про землеустрій".

Отже, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі.

Надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Такий висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу у подальшому точно визначити об`єкт відведення.

Окрім цього, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

В свою чергу, кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування (ст. 1 ЗУ "Про Державний земельний кадастр").

Кадастровий номер земельної ділянки є унікальним, він ідентифікує конкретну земельну ділянку. Нумерація земельних ділянок здійснюється в межах єдиної системи на всій території України.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 дотримався вимог закону та етапності у розробці технічної документації щодо виділення земельної ділянки, відсутні підстави для задоволення вимоги про скасування рішення Дублянської міської ради від 12.10.2020 №605 щодо затвердження останньому проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:04:0120 площею 0,0599 га м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області.

У цьому контексті цілком виправданим буде врахування позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 29.09.2020 справа № 688/2908/16-ц згідно із якою, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі, про що зазначено вище.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 700/316/20-ц констатовано, що надання дозволів на виготовлення проєкту землеустрою на одну і ту ж ділянку декільком особам цілком правомірне, а у разі спору захищатиметься право тієї особи, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка. Якщо ж ділянка вже була сформована раніше, то захисту підлягатиме право особи, яка раніше звернулась до органу розпорядження землею із проханням затвердити належним чином розроблену та погоджену документацію із землеустрою.

Також колегія суддів зазначає, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18), у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18).

Таким чином, відсутність в Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки відповідача, зокрема підпису позивача, не може стати підставою для відмови органом Держгеокадастру у затвердженні проекту відведення земельної ділянки та не може призводити до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, що спростовує відповідні доводи позивачки у цій частині.

Більше того, технічна документація із землеустрою сама по собі є лише сукупністю текстових та графічних матеріалів, не є правовстановлюючим документом і не створює юридичних наслідків та не може бути самостійним предметом судового розгляду за правилами будь-якого виду судочинства, що відповідає релевантній та усталеній судовій практиці, зокрема подібними є висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2019 у справі №128/3751/14-а, в якій однією з вимог було визнання незаконною технічної документації на земельну ділянку.

Крім цього, аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

За таких обставин, надання дозволу відповідним особам на розроблення документації із землеустрою не може свідчити про те, що приймаючи відповідні рішення Дублянська міська рада діяла у супереч закону чи у змові із відповідними службовими особами сільської ради, як про це зазначає позивач.

Що стосується доводів позивача про те, що з Публічної кадастрової карти вбачається, що нанесена земельна ділянка ОСОБА_1 зображена частково навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 , що порушує його права та не відповідає викопіюванню, наданому ОСОБА_2 ще до прийняття рішення №30 від 22.10.2015, крім цього, рішенням Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 07.05.2015 № 37 позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1300 га за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів враховує таке.

З наданого стороною позивача Висновку експерта №3154 судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою по кримінальному провадженні №0000043 від 23.09.2019 слідує, що самим експертом зазначено, що встановити відповідність (невідповідність) фактичного порядку користування земельною ділянкою правовстановлюючим документам на неї та вимогам нормативно-правових актів з питань земелеустрою та землекористування, не надається можливим, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на досліджувану земельну ділянку (т. 1 а.с. 29-31).

Іншими словами, такий висновок не може підтвердити доводи позивача та їх підставність у спірних правовідносинах.

В свою чергу, Схема розташування земельних ділянок за адресою: Львівська область, Львівський район, м. Дубляни, ур. «На торфах», яка виконана ФОП ОСОБА_7 , де відображено розташування земельних ділянок з трьома кадастровими номерами, одна з яких земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 , інші без зазначення власників, та одна земельна ділянка без зазначення кадастрового номеру, яка знаходиться між земельною ділянкою кадастровий номер :01:004:0120 та кадастровий номер :01:004:0131, і яку ФОП ОСОБА_7 визначив як розрив між цими ділянками, також не є належним доказом порушеного права позивача, оскільки безумовно не свідчить про походження такого розриву, механізму його утворення, а також в результати чиїх дій такий має місце (т. 1 а.с. 69).

Що стосується заяви про зупинення розгляду питання по затвердженню проекту ОСОБА_1 , через наявність відкритих кримінальних проваджень №0000562 та №0000561 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.367, ч.1 ст.366 КК України, однак прийняття Дублянською міською радою прийняла рішення №605 від 12.10.2020 про затвердження проекту ОСОБА_1 , то такі доводи навіть за наявності відповідних правових насілдків не виключають можливість органу місцевого самоврядування діяти у межах своїх повноважень та відповідно до закону.

Доводи сторони позивача щодо відсутності кворуму під час прийняття оспорюваного рішення спростовуються Протоколом від 12.10.2020.

При цьому, у Протоколі 55 сесії сьомого демократичного скликання від 12.10.2020 під номером 33 Різне, депутати ознайомились з рішенням Касаційного цивільного суду в справі №444/1420/17, від 17.09.2020, яке надав ОСОБА_1 та яке набрало законної сили, після обговорення вирішили розглядати його заяву по суті та не знімати з порядку денного питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 », після обговорення цього питання міський голова запропонував провести голосування в цілому, а за результатами голосування було прийнято відповідне рішення.

У підтвердження зазначеного Дублянською міською радою 11.11.2020 надано відповідь представнику позивача про те, що міська рада, враховуючи постанову Верховного Суду у справі №444/1420/17, від 17.09.2020 прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в м. Дубляни в урочищі «На торфах», що також спростовує твердження сторони позивача у цьому контексті (т. 1 а.с. 102).

Таким чином, доводи представника ОСОБА_13 про те, що із протоколу 55 сесії 7 демократичного скликання Дублянської міськради від 12.10.2020 вбачається, що питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:04:0120, площею 0,0599 га м.Дубляни урочище «На торфах» Жовківського району Львівської області гр. ОСОБА_1 не виносилось на розгляд, а відповідне рішення не приймалось, не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів діяльності комісії по земельних спорах чи нерозгляду міською радою відповідних звернень позивача, то такі не входять у предмет доказування даного судового провадження та за відповідних дій можуть мати правові наслідки.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006, яке відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Статтею 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об`єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Поряд з цим, і висновок експерта як доказ підлягає судовій оцінці разом з іншими доказами, які є у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

14.01.2026 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_13 про долучення до матеріалів справи висновку експерта № 15/11-25 від 29.12.2025 за результатами земельно-технічної експертизи за заявою ОСОБА_2 .

З висновку слідує, що експерт надав відповідь щодо розташування трьох земельних ділянок, у тому числі відповідача, а також відстань між ними, їх фактичного розташування та відповідності Схемі, затвердженій рішенням Дублянської міської ради № 14 від 22.09.2016, необхідність їхнього розташування в умовних лініях, створу домоволодінь та можливості приведення площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 до площі, яка зазначена у рішенні Дублянської міської ради № 14 від 22.09.2016.

Зокрема, експерт пропонує, земельну ділянку, яка є у власності відповідача змістити у сторону земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0131, а тоді межу земельної ділянки, якою користується позивач перемістити у сторону переміщеної земельної ділянки відповідача.

До висновку експерта долучені Таблиці плану розташування та фото фіксація земельних ділянок.

Поряд з цим, такий висновок, на переконання колегії суддів, не доводить порушеного права позивача, як землекористувача, який понад 20 років користується земельною ділянкою в АДРЕСА_1 , яка знаходиться навпроти його індивідуального житлового будинку, оскільки лише констатує місце розташування земельної ділянки відповідача без вказівки про накладення такої на вже існуючу (виділену) земельну ділянку позивача, відтак не доводить протиправність оспорюваного рішення Дублянської міської ради та необхідності скасування зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Зокрема, із виділених двох інших земельних ділянок слідує, що такі також не повністю співпадають із межею розташувань відповідних будинковолодінь.

Окремо колегія суддів звертає увагу на безпідставність доводів сторони позивача про те, що у позивача виникло право користування відповідною земельним ділянками у розумінні земельного законодавства.

Вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням наведених вище положень закону, належних доказів про право користування земельною ділянкою, зокрема документа, що посвідчує право власності чи право користування, позивач не надав.

Отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою позивач не може вважатися власником чи користувачем землі, а відтак вимагати захисту порушення відповідних прав, при цьому, отримавши такий дозвіл раніше відповідача у 2015 році, позивач у продовж тривалого часу так не скористався своїм право на реалізацію такого, натомість відповідач у 2020 році зареєстрував своє речове право.

Враховуючи наведене, колегією суддів не встановлено права позивача на захист його законних очікувань щодо оформлення права власності на земельну ділянку, оскільки дійсно ОСОБА_1 раніше за нього вчинив юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на земельну ділянку.

З врахуванням того, що інша вимога є похідною, у її задоволенні суд першої інстанції також правильно відмовив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Манукян Марти Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 січня 2026 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк