Справа № 541/5065/25
Провадження № 2/541/589/2026
У Х В А Л А

24 лютого 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

представника позивача адвоката Чернюка В.Д.,

представника відповідача адвоката Педорича В.І.,

представника третьої особи Якубовського В.Г.,

розглянувши у ході підготовчого судового засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Миргородська управляюча компанія», заяву представника позивача про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Миргородська управляюча компанія».

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

У ході підготовчого судового засідання 24 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 , адвокат Чернюк В.Д., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 1/2 частку автомобіля «Ford Fiesta M5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого 23.01.2025 року у власності ОСОБА_3 , як таку, що на праві спільної сумісної власності подружжя належить відповідачу ОСОБА_2 .

Представник відповідача адвокат Педорич В.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову. Зазначив, що позивачем та її представником не надано належних доказів перебування сторін у шлюбі, а відтак відсутні правові підстави вважати спірний автомобіль об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Також вказав, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а тому накладення арешту на 1/2 частку автомобіля є необґрунтованим, неспівмірним заходом забезпечення позову та таким, що безпідставно обмежує його права. Просив відмовити у задоволенні заяви.

Представник третьої особи Якубовський В.Г. при вирішенні питання задоволення заяви про забезпечення позову покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами Цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1)накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У ч. 6 ст. 153 ЦПК України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частиною 3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, а саме, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

У наданих представником позивача до заяви документах зазначена інформація, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 18.11.2025 року, автомобіль Ford Fiesta, 2006 року випуску, дата реєстрації 23.01.2025 року, зареєстрований за громадянкою ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ №5344.

З обґрунтувань представника позивача, наявність такого автомобіля у власності подружжя відповідача підтверджується також і Актом про пожежу від 06 листопада 2025 року, за змістом якого серед знищеного майна відповідачем вказано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Ford Fiesta M5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Однак, позивачем та її представником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що має істотне значення для вирішення питання про правовий режим спірного майна. Відсутність доказів існування шлюбу унеможливлює застосування положень сімейного законодавства щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя та, відповідно, накладення арешту на частку майна як таку, що нібито належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 наявний правовий висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Також суд враховує, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі в житловому будинку, тобто заявлені вимоги мають грошовий характер.

Водночас у заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить накласти арешт на 1/2 частку автомобіля, який, на її думку, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Таким чином, заявлений захід забезпечення позову стосується конкретного майна, яке не є предметом спору у цій справі.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність безпосереднього зв`язку між обраним заходом забезпечення та предметом позовних вимог, а також його співмірність заявленим вимогам. У даному випадку позивачем не доведено, що саме накладення арешту на автомобіль є необхідним та достатнім заходом для гарантування виконання можливого рішення суду про стягнення грошових коштів, а також не наведено об`єктивних даних про наявність реальної загрози відчуження відповідачем майна чи ухилення від виконання рішення суду.

Суд вважає, що обмеження відповідача у запропонований позивачем спосіб шляхом накладення арешту на частку автомобіля «Ford Fiesta M5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого 23.01.2025 року у власності ОСОБА_3 , як таку, що на праві спільної сумісної власності подружжя належить відповідачу ОСОБА_2 , не відповідає предмету позову і є непропорційним втручанням у право власності відповідача.

Такий захід як арешт автомобіля не є дієвим та не забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення вимог позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Суд вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача адвоката Чернюка Віталія Дмитровича про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частку автомобіля «Ford Fiesta М5», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого 23.01.2025 року у власність ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя: О. А. Городівський