Справа № 642/4060/25
Провадження № 2/642/206/26
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Вікторова В.В.,

за участю секретаря Гриценко О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м.Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 03.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 471121128 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Правилами до кредитного договору передбачено, що Позичальник у заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних.

Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV66Н9Е, що повністю відповідає вимогам ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію».

У подальшому, через укладання договорів факторингу, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 62127,00 грн., з яких 17500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 44627,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року у розмірі 62127,00 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року в загальному розмірі 62127 грн. 00 коп., судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. та зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

09.12.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Букін О.С. звернувся до суду із заявою, у якій просив поновити пропущений строк для подання заяви та скасувати вищевказане заочне рішення. Із заочним рішенням суду відповідач не згодна, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що в резолютивній частині рішення суду допущено описку в частини зазначення складових заборгованості, а саме розміру заборгованості за тілом кредиту замість «17500,00 грн.» помилково зазначено «175500,00грн.». Також позивачем не додано доказів щодо перерахування на рахунок відповідача будь- якої суми позики; матеріали справи не містять розрахунку заборгованості, відповідний розрахунок заборгованості відповідачу не направлявся та відповідачем не отримувався, можливості його перевірити у процесі розгляду справи відповідач не мав; в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача прав кредитора. Так, із рішення вбачається, що право вимоги неодноразово відступалось за договорами факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС». Однак: відповідачу не було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги; судом не досліджено, чи наявні всі первинні документи (кредитний договір, анкета- заява, виписка по рахунку, повідомлення про відступлення права вимоги, повний розрахунок заборгованості на дату звернення до суду) на підтвердження належності відступлення відповідних прав вимоги. Відсутність належного підтвердження безперервності переходу права вимоги та належного повідомлення боржника ставить під сумнів право позивача звертатися до суду з будь-якими позовами. Також представник заявника вказав на диспропорційність відповідальності споживача у мікрофінансових правовідносинах та наявності у суду механізму зменшення відсотків та штрафних санкцій, посилаючись на практику Верховного Суду та ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Представник позивача надав до суду додаткові пояснення у справі, в яких просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення та залишити рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2025 року без змін.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2025 року заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2025 року у справі № 642/4060/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу призначено до розгляду по суті без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 7ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 03.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір №471121128, шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». На офіційному веб-сайті первісного кредитора (www.moneyveo.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення. Позивач стверджує, що при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор MNV5В9V6, для підписання Кредитного договору №471121128 від 03.11.2021 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів, яким він скористався для укладення договору. Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит, на наступних умовах: сума кредиту 17500 грн. 00 коп.

З паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 471121128 від 03.11.2021 року, вбачається, що сторони кредитного договору погодили між собою умови кредитування, а саме його строк, процентну ставку, суму кредиту, тощо.

Відповідно до копії заявки на отримання грошових коштів в кредит від 03.11.2021 року ОСОБА_1 вказала номер своєї банківської картки - НОМЕР_1 .

03.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 17500,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 1334763а-aff9-4bd4-b4c9-f64206bf727a від 03.11.2021 року. Відповідне перерахування коштів відповідачу було здійснено успішно, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.12.2024 року.

Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 01.02.2022 року складала 50654,00грн., з яких: 17500,00грн. заборгованість за тілом кредиту, 33154,00грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 21-22).

Матеріали справи не містять доказів повернення кредитних коштів, оплати за користування кредитом.

28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали ряд додаткових угод якими продовжено строку дії договору факторингу №28/1118-01.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» станом на 31.12.2022 року сторони підтвердили, що станом на 31.12.2022 року Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги №171 від 01.02.2022 року за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.

Згідно з Реєстром прав вимоги №171 від 01.02.2022 року ТОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року у сумі 50654,00грн.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача перед ТОВ «Таліон плюс» станом на 31.07.20232 року складала 62127,00грн., з яких: 17500,00грн. заборгованість за тілом кредиту, 44627,00грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 60-61).

05.08.2020 року ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №05/0820-01. В подальшому ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали ряд додаткових угод якими продовжено строку дії договору факторингу №05/0820-01.

Згідно п.3.1.1 Договору фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється у кожному Реєстрі прав вимог окремо.

Згідно Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року ТОВ Фінансова компанія «Онлайн фінанс» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року у сумі 62127,00 грн. Згідно п. 2 Реєстру прав вимоги №10 сторони погодили, що сума фінансування належна до сплати Клієнту за цим Реєстром становить 1,9% від основної суми заборгованості та складає 2586694,30грн.

Згідно платіжної інструкції від 01.08.2023 року №4484 ТОВ Фінансова компанія «Онлайн фінанс» здійснено повну оплату суми фінансування у розмірі 2586694,30грн. за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги №10 від 31.07.2023 року за договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року.

26.12.2024 року між ТОВ Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №26/12/Е , відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі право вимоги до відповідача за кредитним договором №471121128 від 03.11.2021 року.

Згідно п. 3.3 Договору факторингу №26/12/Е ціна продажу за Договором становить 529337,24 грн.

Згідно платіжної інструкції від 27.12.2024 року №117 та платіжної інструкції від 26.12.2014 року №113 ТОВ ФК «ЕЙС» здійснено повну оплату суми фінансування у розмірі 529337,24 грн. за відступлення (передачу) прав вимоги за договором факторингу №26/12/Е від 26.12.2024 року.

Згідно Реєстру прав вимоги від 26.12.2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року у сумі 62127,00 грн.

Згідно з ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, суд встановив, що відповідач порушив визначені умови договору і не повернув суму кредиту, а також не виконував інші грошові зобов`язання, передбачені кредитним договором. В подальшому право вимоги за зазначеним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС».

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вже було встановлено судом, 03.11.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 471121128.

Відповідно до п. 1.7 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі «Дисконтний період») а саме до 03.12.2021 року.

Також, відповідно до п. 1.8 Договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем Позичальника або шляхом активації Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Застосування Позичальником зазначеного права продовження загального строку Дисконтного періоду можливе до закінчення Дисконтного періоду, а також під час Пільгового періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору, строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х- Y), де: Z кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому Сторони узгоджують що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період дорівнює 30 днів.

При цьому, як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року ОСОБА_1 02.12.2021 року, тобто в період Дисконтного періоду, станом була повністю сплачена заборгованість за відсотками у розмірі 3451,00 грн.

Таким чином, дисконтний період відповідно до п 1.8 кредитного договору був продовжений ще на 29 днів (29=30-(03.12.2021-02.12.2021), де 03.12.2021 дата закінчення Дисконтного періоду, 02.12.2021 - зарахування платежу на рахунок Кредитодавця.

В матеріалах справи відсутні докази повного погашення відповідачем нарахованих відсотків та заборгованості за тілом кредиту, окрім вищезазначеного.

Тому, дисконтний період відповідно до п 1.8 кредитного договору не міг був продовжений автоматично та нарахування відсотків на суму боргу за кредитним договором після 02.01.2022 року не ґрунтуються на узгодженими сторонами умовами договору.

За таких обставин, на думку суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума процентів, нарахована за визначений умовами договору строк кредитування, тобто за 59 днів, що становить 7782,25 грн. (з урахуванням часткової сплати відповідачем суми нарахованих відсотків у розмірі 3451,00 грн).

У постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Вимог щодо нарахування процентів у відповідності до ст. 625 ЦК України у позові не заявлено.

Таким чином, розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування, який підлягає стягненню з відповідача складає 7782,25 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 25282,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 17500,00 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 7782,25 грн.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ЕЙС» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь ТОВ «ФК«ЕЙС» підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 985,78 грн. (25282,25*2422,40/62127,00=985,78)

При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн. суд виходить з такого.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Матеріали справи містять договір №27/12/24-01 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» від 27.12.2025 року до якого був доданий протокол погодження вартості послуг, в якому перелічені послуги, які надає адвокат та їх вартість за 1 годину. Крім того, 27.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено додаткову угоду № 9 до договору №27/12/24-01.

27.12.2024 року складений акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокатом були надані юридичні послуги, за які виконавець прийняв від замовника гонорар у розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу правову допомогу у розмірі 2441,67 грн. (25282,25*6000,00/62127,00=2441,67)

Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК з відповідача на користь ТОВ «ФК«ЕЙС» підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 985,78 грн. (25282, 25*2422,40/62127,00=985,78)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 526, 610, 611, 625, 634, 639, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) заборгованість за кредитним договором № 471121128 від 03.11.2021 року в загальному розмірі 25 282 (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 25 коп., яка складається з наступного: 17500,00грн. заборгованість за тілом кредиту; 7782,25 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, 02090, м.Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) судові витрати на правову допомогу у розмірі 2441 (дві тисячі чотириста сорок одна) грн. 67 коп., та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 985 (дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 78 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст заочного рішення складено 23.01.2026 року.

Суддя В.В. Вікторов