ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 677/453/25

Провадження № 22-ц/820/230/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представників учасників справи Ковальчук І.М., Кузнєцова К.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» про визнання відсутності права оренди та витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року (суддя Вознюк Р.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» про визнання відсутнім права оренди та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що є власником земельної ділянки, площею 2,1211 га, кадастровий номер :07:001:0049. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді, відповідно до договору оренди від 17.03.2015, укладеного між позивачем та ТОВ «Агрокрай», строком на 10 років. 20.10.2020 між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою не змінювався строк оренди, встановлений договором від 17.03.2015.

Крім того, п.п. 3.3 додаткової угоди визначено, що у випадку, якщо не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати закінчення строку дії цього договору оренди землі від жодної із сторін не надійде письмове повідомлення про бажання припинити дію договору або внести до нього зміни, такий договір вважається автоматично поновленим (пролонгованим) на той самий строк на тих самих умовах.

Маючи на меті припинити орендні відносини, позивач 11.10.2024 подав разом з іншими орендодавцями відповідачу колективну заяву про намір не продовжувати орендні відносини після закінчення строку договору оренди землі. Відповідь на вказаний лист від відповідача не надходила.

30.01.2025 позивачем повторно направлено на адресу ТОВ «Агрокрай» лист-повідомлення про припинення договору оренди та акт прийому передачі земельної ділянки.

17.02.2025 від ТОВ «Агрокрай» надійшов лист, в якому орендар повідомив, що не поверне земельну ділянку, оскільки має усі законні права щодо здійснення господарської діяльності на ній на підставі додаткової угоди від 20.10.2020 та просив позивача не вчиняти дій, які б перешкоджали відповідачу користуватися земельними ділянками.

Маючи на меті з`ясувати на підставі яких доводів відповідач відмовляється повертати позивачу земельну ділянку, представником позивача було замовлено відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого стало відомо, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким фактично продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0049, до 20.10.2030, та зазначено дату укладення договору 20.10.2020.

Позивач, вважаючи такі дії протиправними, змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки збереження відомостей у державному реєстрі про державну реєстрацію права оренди з відповідачем до 20.10.2030 є порушенням права власника на розпорядження своїм майном.

Допоки не буде припинена державна реєстрація права оренди земельної ділянки за відповідачем, земельна ділянка вважатиметься такою, що не повернута її власникові, тож орендодавець має право на позов про повернення земельної ділянки.

Враховуючи викладене вище, позивач просив суд визнати відсутнім право оренди ТОВ «Агрокрай» на земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0049, загальною площею 2,1211 га, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 та витребувати вказану земельну ділянку.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що строк дії договору оренди від 17.03.2025 розпочався 17.03.2015 з моменту його підписання сторонами та виходячи з положень п. 3.1 договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 20.10.2020), закінчився 17.03.2025. Позивач в цій частині згідний з рішенням суду та не апелює на ці обставини.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у справі відповідач жодним чином у заявах по суті справи не заперечував факту отримання колективного листа від 11.10.2024 та, в порядку визначеному ч. 6, ч. 11 ст. 83 ЦПК України, не подавав відмови від визнання цих обставин та не просив виключити з числа доказів письмовий доказ наданий позивачем.

Крім того, вказує, що відповідач сам підтверджував отримання вказаного колективного листа у судових засіданнях по аналогічних справах.

На думку скаржника, суд безпідставно критично оцінив надані в судовому засіданні показання допитаного як свідка позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 щодо обставин направлення ТОВ «Агрокрай» колективного листа від 11.10.2024. А також не погоджується з висновком суду про наявність у свідків прямої юридичної зацікавленості у встановленні факту належного повідомлення відповідача, адже лист надавався до канцелярії і факт його надходження і проставлення відмітки можуть підтвердити лише свідки. В даній справі свідчення свідків цілком узгоджувалися з матеріалами справи та процесуальною поведінкою сторін.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що у листі від 30.01.2025 міститься посилання на колективний лист від 11.10.2024. При цьому, відповідаючи на лист від 30.01.2025 відповідач жодним чином не заперечив надходження раніше листа від 11.10.2024. Більше того, відповідаючи на лист від 30.01.2025, відповідач не зазначив, що відмовляється підписати акт прийому-передачі, бо позивач спізнився з повідомленням про припинення оренди. Навпаки, відповідач лише зазначив, що договір продовжено додатковою угодою.

Зазначає, що відповідач не заперечував та не спростував те, що штамп про отримання звернення від 11.10.2024, вхідний №83 належить ТОВ «Агрокрай», шляхом надання для огляду штампу канцелярії, або журналу реєстрації вхідної кореспонденції або інших документів, відбиток штампу на яких би різнився з наданим позивачами.

Вказує, що свідок відповідача, яка за клопотанням відповідача була допитана, оскільки займається реєстрацією вхідної кореспонденції, повідомила суду, що не реєструє листів, але чітко на поставлені питання не відповідала.

Звертає увагу, що позивачем надіслано відповідачу заперечення щодо поновлення договору оренди від 11.10.2024 та 30.01.2025, водночас, лист про поновлення договору на новий строк від орендаря на адресу позивача не надходив.

Також вказує, що стягнення витрат на користь відповідача суперечить принципу справедливості, скільки позивач є особою пенсійного віку та звернувся до суду не безпідставно за захистом своїх прав.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковальчук І.М. підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Кузнєцов К.С. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору оренди від 17.03.2025 розпочався 17.03.2015 з моменту його підписання сторонами та, виходячи з положень п. 3.1 договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 20.10.2020), закінчився 17.03.2025, при цьому, вказував, що лист позивача про небажання продовжувати орендні відносини датований 30.01.2025 поданий орендарю з пропуском строку, визначеного п. 3.3 договору, доказів того, що позивач повідомив ТОВ «Агрокрай» 11.10.2024 про своє небажання продовжувати дію договору оренди землі від 17.03.2015, крім того, ОСОБА_1 в порядку, визначеному ст.. 126-1 ЗК України із заявою до державного реєстратора про відмову від пролонгації договору не звертався.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0049, площею 2,1211 га.

17.03.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокрай» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,1211 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:001:0049. Відповідне речове право право оренди земельної ділянки зареєстроване 24.03.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, індексний номер 20245636.

Відповідно до п. 8 договору, договір укладено на строк 10 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі), про що він повідомляє орендодавця до спливу строку договору у строк, не пізніше ніж за місяць до спливу строку Договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди.

Відповідно до п. 44 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його державної реєстрації.

20.10.2020 між сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.03.2015. Вказаною додатковою угодою договір оренди земельної ділянки від 17.03.2015 викладено у новій редакції:

Відповідно до п. 3.1. додаткової угоди, договір укладено на 10 років з дати укладення договору.

Підпунктом 3.2. додаткової угоди визначено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк в порядку передбаченому законодавством.

Згідно з п.п. 3.3. додаткової угоди встановлено, що у випадку, якщо не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати закінчення строку дії цього договору оренди від жодної із сторін не надійде письмове повідомлення про бажання припинити дію договору або внести до нього зміни, такий договір вважається автоматично поновленим (пролонгованим) на той самий строк на тих самих умовах. Якщо одна із сторін договору бажає його поновити на інших умовах, то така сторона зобов`язана не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, направити іншій стороні повідомлення про бажання поновити договір на новий строк та прикласти проєкт додаткової угоди із запропонованими умовами. Інша сторона зобов`язана розглянути запропонований проєкт угоди та надати свою аргументовану відповідь протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати отримання такого повідомлення. Відсутність відповіді іншої сторони у вказаний строк буде розцінюватися, як «мовчазна згода». У випадку недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, орендар втрачає своє переважене право на поновлення договору на новий строк.

Відповідно до п. 2 розділу 14 додаткової угоди встановлено, що ця угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору оренди.

11.10.2024 орендодавці ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 підписали колективне звернення та подали його ТОВ «Агрокрай», у якому пайовики повідомили про небажання продовжувати договори оренди, у зв`язку із наміром обробляти свої земельні ділянки самостійно, на якому проставлено відмітку «вхід. №83 11.10.2024».

Крім того, 30.01.2025 позивачем на адресу відповідача направлено заяву про повернення земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0049, площею 2,1211 га, до якого позивачем долучено копію колективного звернення про припинення оренди від 11.10.2024.

Відповідно до листа № 45 від 17.02.2025, ТОВ «Агрокрай» повідомило ОСОБА_1 , що у відповідності до укладеного договору оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0049, від 17.03.2015 та додаткової угоди про внесення змін до договору від 20.10.2020, ТОВ «Агрокрай» має законні підстави здійснювати свою господарську діяльність на орендованій земельній ділянці.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0049, площею 2,1211 га, номер запису про інше речове право 9161615; вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: дата укладання договору (після 2013р) Дата державної реєстрації (до 2013р): 20.10.2020, Строк: 10 р., Дата закінчення дії: 20.10.2030, з автоматичним продовженням дії договору.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд.

Відповідно до норм ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦПК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Нормами цивільного кодексу передбачено право сторін вносити зміни до умов договору, зокрема статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що умовами договору оренди землі від 17.03.2015 (в редакції додаткової угоди від 20.10.2020), сторони погодили, що договір укладено строком на 10 років з дати його підписання. Визначений у додатковій угоді строк дії договору є аналогічним строку, передбаченому в основному договорі, відповідно, при укладенні додаткової угоди сторони не вносили змін до строку дії договору оренди землі в частині його збільшення. А тому, строк дії договору оренди землі від 17.03.2015 розпочався 17.03.2015 з моменту його підписання сторонами та, виходячи з положень п. 3.1. договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 20.10.2020), закінчився 17.03.2025.

Встановлені судом обставини щодо закінчення строку дії договору 17.03.2025 не оскаржувались відповідачем, хоча протягом розгляду справи в суді першої інстанції позиція відповідача полягала виключно у тому, що додатковою угодою від 20.10.2020 погоджені нові істотні умови між сторонами та з дати укладення додаткової угоди слід обраховувати строк дії договору оренди землі до 20.10.2030.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх достатності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 12 ЦПК України, втрачає сенс.

Позивач ОСОБА_1 в підтвердження обставин щодо направлення відповідачу письмового повідомлення про бажання припинити дію договору від 17.03.2015 (на виконання п. 3.3. договору) надав суду копію колективного звернення від 11.10.2024 (заявником за яким є і позивач), отриманого відповідачем ТОВ «Агрокрай» 11.10.2024 за вх.. №83 (а.с. 16 на звороті). Такий письмовий доказ, на думку колегії суддів, є належним, допустимим та достовірним, підтверджує обставини щодо отримання ТОВ «Агрокрай» такого звернення.

В свою чергу, представник відповідача, заперечуючи обставини щодо отримання 11.10.2024 колективного звернення власників земельних ділянок (в т. ч. позивача ОСОБА_1 ) від 11.10.2024, належних, допустимих, достовірних доказів в підтвердження своїх заперечень не надав, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідачем не надано суду доказів відсутності відомостей про надходження звернення 11.10.2024 у будь-які формі реєстрації документів (журнальній, картковій чи автоматизованій), що передбачено Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, щодо надходження колективного звернення власників земельних ділянок (в т. ч. позивача ОСОБА_1 ) від 11.10.2024.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, у відзиві на позов, на стадії підготовчого провадження представник відповідача адвокат Кузнецов К.С. не посилався на обставини неотримання відповідачем у будь-якому вигляді письмового повідомлення про бажання позивача припинити дію договору від 17.03.2015.

Покази свідків, відповідно до приписів ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не є допустимим доказами у справі, оскільки обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 7.1 додаткової угоди від 20.10.2020 про внесення змін до договору оренди землі від 17.03.2015, після закінчення строку дії договору, якщо він не продовжений сторонами або не поновлений в порядку встановленому законодавством, орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку; повернення земельної ділянки відбувається на підставі акту приймання-передачі, протягом 10 робочих днів з дати письмової вимоги орендодавця.

З урахуванням викладеного вище, слід дійти висновку про дотримання ОСОБА_1 умов договору щодо завчасного повідомлення орендаря (не пізніше як за два місяці) про бажання припинити дію договору від 17.03.2015, а тому договір оренди землі від 17.03.2015 є таким що припинив свою дію 17.03.2025, і після вказаної дати у відповідача відсутнє право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0049, загальною площею 2,1211 га, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Помилковим є посилання суду першої інстанції на необхідність звернення ОСОБА_1 до державного реєстратора з заявою про відмову від поновлення договору оренди землі відповідно до ст. 126-1 ЗК України, оскільки зазначена норма права не регулює спірні відносини, з урахуванням того, що договір між сторонами укладено 17.03.2015.

Правила, визначені ст. 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом № 340-ІХ (який набрав чинності у вказаній частині 16.07.2020), а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту порушеного права про визнання відсутнім права оренди є ефективним у даному випадку, оскільки його права порушуються наявністю відомостей про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агрокрай» до 2030 року, що є порушенням права власника розпоряджатися своїм майном з урахуванням того, що власник земельної ділянки не бажав продовжувати дію договору оренди земельної ділянки. Рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Щодо позовних вимог позивача про витребування земельної ділянки слід зазначити наступне.

У постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)).

У даному випадку, помилкова, з огляду на обставини, на які позивач посилався у позові, юридична кваліфікація позивачем позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Встановлено, що мета позову ОСОБА_1 спрямована на усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення від ТОВ «Агрокрай», а тому апеляційний суд розглядає вимогу витребувати земельну ділянку як вимогу про повернення цієї земельної ділянки власнику за правилами негаторного позову.

Задоволення судом такої позовної вимоги, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволить досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке не визнає відповідач.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про визнання відсутнім права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» на земельну ділянку, площею 2,1211 га, кадастровий номер :07:001:0049, що належить на праві власності ОСОБА_1 , та повернення вказаної земельної ділянки ТОВ «Агрокрай» позивачу.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин п`ятої-шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що при подачі позову представник позивача зазначав, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правової допомоги від 28 лютого 2025 року, укладений між адвокатом Ковальчук І.М. та ОСОБА_1 , детальний опис витрат адвоката за надану правову допомогу від 11.03.2025, копію платіжної інструкції №54610344SB від 03.03.2025 (а.с. 19-20)

Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги визначено, що за правову допомогу, передбачену в пп. 1.2 замовник оплачує адвокату попередньо обумовлену винагороду у сумі 10000 грн.

Надані представником позивача документи підтверджують, що ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

В свою чергу, відповідач/його представник клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами в суді першої інстанції не подавав.

Отже, стягненню із ТОВ «Агрокрай» на користь ОСОБА_1 підлягають понесені в суді першої інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, які є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5329 грн 28 коп (2422,40+2906,88) судового збору, сплаченого при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати відсутнім з 18.03.2025 право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» на земельну ділянку, площею 2,1211 га, кадастровий номер :07:001:0049, що належить на праві власності ОСОБА_1 , та повернути вказану земельну ділянку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» на користь ОСОБА_1 5329 грн 28 коп судового збору та 10000 грн витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай