ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/185/25 Номер провадження 22-ц/814/307/26Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Лобов О.А., Чумак О.В.

Секретар: Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 ( правонаступник ВЧ НОМЕР_2 ) , про оголошення особи померлою, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просила суд про оголошення її неповнорідного брата ОСОБА_2 померлим, вважати , що його загибель відбулась під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у складі військової частини НОМЕР_1 ( правонаступник ВЧ НОМЕР_2 ). Датою смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_1 , а місцем смерті населений пункт Новогродівка Покровського району Донецької області. Від встановлення даного факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а саме отримання виплат передбачених законодавством, оформлення спадщини.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою задоволено.

Оголошено померлим ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , українця, громадянина України, уродженця села Михайлики Шишацького району Потавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Датою смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Місцем смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , вважати населений пункт Новогродівка Покровського району Донецької області.

Вважати, що загибель ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , українця, громадянина України, уродженця села Михайлики Шишацького району Потавської області настала ІНФОРМАЦІЯ_1 в населеному пункті Новогродівка Покровського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у складі військової частини НОМЕР_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила заінтересована особа Міністерство оборони України. Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діям, може бути оголошена померлою, не раніше спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій. Дослідивши матеріали справи, Міноборони вважає, що оскільки за наданими до заяви документами ОСОБА_2 зник безвісти 22.08.2024 року в районі проведення воєнних дій, які до теперішнього часу не припинені, а тому вказана заява по оголошення його померлим є передчасною.

Окрім того, апелянт зауважує, що згідно частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом першої інстанції загальновідомими, не потребують доказування. Так, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та триває по сьогоднішній день. З огляду на вказане, факт ведення особовим складом сил безпеки та оборони станом на день розгляду справи воєнних дій на територію України з метою відсічі та стримування збройної агресії російської федерації є загальновідомим та таким, що згідно частини третьої статті 82 ЦПК України, не потребує доказування.

Отже, суд першої інстанції ухвалив оскаржуване в апеляційному порядку рішення про оголошення ОСОБА_2 померлим, до спливу законодавчо встановленого шестимісячного строку від дня закінчення воєнних дій, чим допустив порушення вимог частини другою статті 46 ЦК України. Таким чином, оскільки станом на поточний момент день закінчення воєнних дій відсутній, то відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявника до суду із заявою в порядку окремого провадження є передчасним та зазначена заява підлягає відхиленню.

Зважаючи на викладене , скаржник просить скасувати рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року, та постановити нове , про відмову в задовленні заяви про встановлення факту смерті.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , заявниця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є неповнорідними сестрою і братом та походять від однієї матері.

24 лютого 2022 року, Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та території України було запроваджено воєнний стан в зв`язку зі збройною агресією російської федерації до України, дію воєнного стану продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 353 від 12 грудня 2023 року військовослужбовця військової служби за мобілізацією старшого стрільця-оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було призначено на посаду солдата. Отже ОСОБА_2 було мобілізовано до лав Збройних сил України.

Відповідно до сповіщення сім`ї №12/1/4613 від 29 серпня 2024 року, яке направлено начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було сповіщено заявницю, що її брат - солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший стрілець-оператор 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , 22.08.2024 року в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , під час виконання бойових завдань по захисту Батьківщини від російських загарбників пропав безвісті.

Відповідно до акту проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 14 жовтня 2024 року, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 року №546-ОД «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого стрільця- оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 » - встановлено, що службове розслідування вважається завершеним. Вказано вважати військовослужбовця військової служби за мобілізацією, старшого стрільця-оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця призваного ІНФОРМАЦІЯ_6 , військовий квиток серії НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , таким, що зник безвісті 22.08.2024 року в зоні збройного конфлікту, при оборонних діях в районі населеного пункту Новогродівка Покровського району Донецької області (приблизно в районі координат 48.1998177,37.3662127) під час виконання бойового завдання, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, захистом Батьківщини, захистом суверенітету і територіальної цілісності України, у складі сил і засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_7 », які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових, (бойових) завдань, під час дії воєнного стану на території України, по якому відсутня інформація, що він добровільно здався в полон чи був захоплений, самовільно залишив місце служби. При цьому з його боку неправомірних дій або порушень вимог нормативно-правових актів, інших актів законодавства України не було виявлено.

Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зник на території бойових дій, дата набуття статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин 18.10.2024 .

Згідно повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 47/30.13-27 від 19.03.2025 актового запису про смерть ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не виявлено.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим, заявник вказувала на те, що загибель (смерть) її брата фактично є встановленою, проте отримання необхідних документів для реєстрації смерті та свідоцтва про смерть є неможливим. Єдиною підставою для реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті або про оголошення особи померлою.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.

ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першоїстатті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.

Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого законом строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Свого часу Верховний Суд України роз`яснив судам, що оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

У частині 1 статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині 2 статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини 2, 3 статті 46 ЦК України).

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина 4статті 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно із частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23.

Разом із тим, суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22).

Тобто, на відміну від підстави для встановлення факту смерті особи (наявність достовірних доказів, що свідчать про її загибель), підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Згідно з положеннями статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вонапосилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується навсебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення загиблим її брата, який ІНФОРМАЦІЯ_1 в зоні збройного конфлікту, при оборонних діях в районі населеного пункту Новогродівка Покровського району Донецької області (приблизно в районі координат 48.1998177,37.3662127) пропав безвісти під час виконання бойового завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України.

На переконання апеляційного суду, заявником було надано докази, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель ОСОБА_2 у районі воєнних (бойових) дій. Жодних доказів, які б свідчили про те, що після 22.08.2024 року наявна будь-яка інформація про місце перебування чи знаходження ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, як і не містять жодних відомостей про нього як про живого.

Наказом в/ч НОМЕР_1 від 14 жовтня 2024 року №546-ОД: солдата ОСОБА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією , старшого стрільця-оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що зник безвісті 22 серпня 2024 року під час виконання бойового завдання , що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби , захистом Батьківщин , захистом суверенітету територіальної цілісності України , у складі сил і засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». Інформація , що він добровільно здався у полон , захоплений , самовільно залишив місце служби - відсутня.

Відповідно до висновку службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 пропав безвісті за обставин, які дають підстави вважати, що він загинув.

Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин`від (в редакції від 14 квітня 2022 року № 2191-ІХ) визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною третьою статті 4 вказаного Закону надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у заяві про оголошення такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності. Вказане вище узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постановах від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43,46 ЦК України, статей 305,306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним є звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина другастатті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першоїстатті 315 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим.

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23, від 22 травня 2024 року у справі №337/2489/23, від 08 жовтня 2025 року у справі № 357/9150/24).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення заяви.

Також слід вказати, що шестимісячний строк, зазначений у частині другій статті 46 ЦК України, має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи, а не від дня закінчення воєнного стану чи воєнних дій на всій території України.

Суд наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності.

«…Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.»

Отже, шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.

У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. Важливо, що цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, що допомагає суду визначити початок перебігу шестимісячного строку для оголошення особи померлою.

Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з вказаного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року за №376, бойові дії у районі населеного пункту Новогродівка Покровського району Донецької області розпочалися 24 лютого 2022 року по 03 жовтня 2024 року.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим її брата ОСОБА_2 лютому 2025 року. Тож на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України.

Враховуючи, що за офіційним сповіщенням від 29 серпня 2024 року, яке адресоване заявниці ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_2 зник безвісти 22 серпня 2024 року під час бойових дій в районі населеного пункту Новоградівка Покровського району Донецької області, а з заявою до місцевого суду про оголошення померлим ОСОБА_1 звернулася 24.02.2025 року, тобто після сплину шести місяців з дня зникнення її брата безвісті, враховуючи, що оскаржене рішення суду першої інстанції було ухвалено 16.05.2025 року, колегія суддів вважає, що заявник дотримався стоку звернення до суду з вказаною вимогою.

Оскільки день вірогідної смерті особи у населеному пункті Новоградівка Покровського району Донецької області, є 22.08.2024 , з урахуванням вимог частини 3 статті 46 ЦК України, необхідно оголосити саме з цього дня ОСОБА_2 померлим.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

При цьому колегія суддів зауважує, що законом встановлений правовий запобіжник порушення будь-яких прав особи, оголошеної судом померлою, оскільки відповідно до статті 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Апеляційним судом встановлено, що наявні в справі матеріали не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 та надають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок бойових дій під час виконання ним обов`язків військової служби 22 серпня 2024 року в районі населеного пункту Новогродівка Покровського району Донецької області, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховав норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і прийшов до вірного висновку про задоволення заяви.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення заяви є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: О.В.Чумак

О.А. Лобов