Справа № 161/8302/25 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/146/26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,

секретар с/з Прядун Ю. В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що вона з відповідачем ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1997 року по 29 квітня 2025 року. У них народилося двоє дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час шлюбу сторони придбали автомобілі Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , а також квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Між нею і відповідачем існує спір щодо поділу спільної сумісної власності подружжя.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач ОСОБА_3 просила суд виділити їй у власність автомобіль марки Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; виділити у власність відповідача ОСОБА_4 автомобіль марки Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_4 у її користь різницю у вартості автомобіля Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 у розмірі 121 800,00 грн; виділити в особисту приватну власністю ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_4 у її користь компенсацію замість її частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 684 259,00 грн.

У червні 2025 року відповідач ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя, в якому зазначив, що не заперечує обставин набуття спільної сумісної власності подружжя, які наведені у первісному позову, однак вказує, що він не в змозі сплатити позивачеві грошову компенсацію замість її частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Покликаючись на зазначені обставини, відповідач ОСОБА_4 просив суд виділити в особисту власність ОСОБА_3 автомобіль Mercedes-Benz, модель МL-320, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 вартістю 347 497 грн; виділити у його особисту власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку компенсації вартості 1/2 частки квартири передати у власність ОСОБА_3 автомобіль Mercedes-Benz, модель E-350, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 589 857 гривень; стягнути з нього кошти у розмірі 94 402 грн; в порядку компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Mercedes-Benz, модель E-350, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 стягнути з нього кошти у розмірі 121 180 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2025 року з врахуванням ухвали про виправлення описки від 13 жовтня 2025 року у цій справі первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності подружжя задоволено повністю.

Ухвалено в порядку поділу спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 автомобіль марки Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; виділити в особисту приватну власність ОСОБА_4 автомобіль марки Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 різницю у вартості автомобіля Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 у розмірі 121 800,00 грн; виділити в особисту приватну власністю ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 компенсацію за її частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 684 259,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року у цій справі стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, відповідач ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовити, представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя, з відповідача в корись позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн з огляду на співмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у справі.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2025 року з врахуванням ухвали про виправлення описки від 13 жовтня 2025 року у цій справі первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності подружжя задоволено повністю.

Ухвалено в порядку поділу спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 автомобіль марки Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; виділити в особисту приватну власність ОСОБА_4 автомобіль марки Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 різницю у вартості автомобіля Mercedes-Benz ML-320 державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Mercedes-Benz E 350 CDI державний номерний знак НОМЕР_3 у розмірі 121 800,00 грн; виділити в особисту приватну власністю ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 компенсацію за її частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 684 259,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 15 140,00 грн (а. с. 154-157).

13 жовтня 2025 року представником позивачки ОСОБА_3 адвокатом Поліщуком В. А. до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про стягнення судових витрат, в якому представник позивача просив суд стягнути з відповідача в користь позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. До клопотання представником позивача Поліщуком В. А. додано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 158-160).

04 листопада 2025 року представником позивачки ОСОБА_3 адвокатом Поліщуком В. А. до суду першої інстанції подано заяву про долучення доказів до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 161/8302/25 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. До цієї заяви представником позивача ОСОБА_1 додано договір на надання правничої допомоги від 23 квітня 2025 року, акт до договору на надання правничої допомоги 23 квітня 2025 року від 10 жовтня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1024 від 10 жовтня 2025 року (а. с. 166-170).

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року у цій справі ухвалено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до частин 1-3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 1 статті 246 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначено, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Тлумачення частини 1 статті 246 ЦПК України та частини 8 статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Рішення у цій справі ухвалено судом 09 жовтня 2025 року. Позивачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Поліщук В. А. брали участь у судовому засіданні (а. с. 154-56).

13 жовтня 2025 року представник позивача Поліщук В. А. через підсистему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції клопотання про стягнення судових витрат, в якому просив суд стягнути з відповідача в користь позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. До клопотання про стягнення судових витрат додано лише докази направлення копії клопотання відповідачу і квитанція про направлення стороні ОСОБА_2 (а. с. 158-160).

04 листопада 2025 року представником позивачки ОСОБА_3 адвокатом Поліщуком В. А. до суду першої інстанції подано заяву про долучення доказів до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 161/8302/25 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у поданій заяві не просив поновити строк на подання доказів, проте зазначив, що з невідомих йому причин докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат в суді першої інстанції, до клопотання від 13 жовтня 2025 року приєднані не були. До заяви про долучення доказів представником позивача Поліщуком В. А. додано договір на надання правничої допомоги від 23 квітня 2025 року, акт до договору на надання правничої допомоги 23 квітня 2025 року від 10 жовтня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1024 від 10 жовтня 2025 року (а. с. 166-170).

Якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Отже, стороною позивача до суду першої інстанції подано клопотання про ухвалення додаткового рішення після закінчення судових дебатів (13 жовтня 2025 року), подано докази понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції з пропуском встановленого законом строку (04 листопада 2025 року), не зазначено поважних причин пропуску процесуального строку та не обґрунтовано поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

Суд першої інстанції зазначених обставин справи не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_3 адвоката Поліщука В. А. про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, додаткове рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 , поданої представником ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення в цій справі відмовити.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді