Справа № 2-6590/2010
Провадження № 6/161/14/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 , стягувач АТ «Укрсиббанк», боржник ОСОБА_2 , орган примусового виконання Луцький відділ Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

17 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18.03.2011 року № 2-6590 таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2010 року у справі № 2-6590/2010 вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2006 року в сумі 174701 гривня 55 копійок та 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 гривень, по 910 гривень з кожного.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист від 18.03.2011 №2-6590, на підставі якого будо відкрито виконавче провадження 12.06.2013 за №38425416, крім того постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пироги С.С. від 04.11.2013 накладено арешт на все майно боржника. 17.09.2014 старшим державним виконавцем Камцем Д.С. було здійснено повернення виконавчого документа стягувачу з підстав визначних п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в дійсній редакції станом на 20.07.2014: «у боржника відсутне майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Станом на 19.09.2025 виконавчий лист від 18.03.2011 № 6590 повторно до виконання не пред`являвся, що стверджується відповіддю Луцького відділу держаної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області від 19.09.2025 № 128173 на адвокатський запит.

Станом на дату подання даної заяви виконавчий лист повернутий стягувачу, виконавче провадження завершене та не здійснюється примусове виконання за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2010 року у справі № 2-6590/2010, однак продовжують діяти обтяження такі як арешт всього майна ОСОБА_1 .

З моменту повернення виконавчого листа стягувачу протягом 11 років повторно не пред`являв виконавчого листа до виконання, а тому пропустив строки пред`явлення виконавчого листа до виконання. Вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки пропустив строки та не вживав жодних дій по поновленню такого пропущеного строку. Зазначає також, що виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення є закінченим, однак арешт продовжує існувати. Наявність такого арешту також порушує право на мирне володіння майном.

З огляду на наведене, заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 2-6590/2020 від 18.03.2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник стягувача ПАТ «УкрСиббанк», представник Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2010 року у справі № 2-6590/2010 позов задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2006 року в сумі 174701 гривня 55 копійок та 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 гривень, по 910 гривень з кожного.

Також встановлено, що 18 березня 2011 року в даній справі видано виконавчий лист про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2006 року в сумі 174701 гривня 55 копійок та 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 гривень, по 910 гривень з кожного.

За вказаних виконавчим листом 12.06.2013 було відкрито виконавче провадження за №38425416, крім того постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пироги С.С. від 04.11.2013 накладено арешт на все майно боржника.

З листа в.о. начальника Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що 17.09.2014 старшим державним виконавцем Камцем Д.С. було здійснено повернення виконавчого документа стягувачу з підстав визначних п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в дійсній редакції станом на 20.07.2014: «у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними». Станом на 19.09.2025 виконавчий лист № 2-6590 від 18.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 до відділу не надходив.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник вказує на те, що у стягувача ПАТ «Укрсиббанк» закінчився строк на пред`явлення виконавчого листа до виконаннята із заявою про поновлення цього строку не звертався.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

У матеріалах справи відсутні відомості про звернення стягувача до суду із будь-яким заявами про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, про видачу дубліката виконавчого листа, тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п. 2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Отже, зі спливом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання у стягувача втрачається право вимоги за цим виконавчим документом до боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, з 17.09.2017 року, по спливу трьох років з дати повернення виконавчого листа, у ПАТ «Укрсиббанк» закінчився строк для пред`явлення вимог до боржника щодо примусового виконання судового рішення у справі № 2-6590/2010, а у боржника, відповідно, відсутній обов`язок щодо задоволення таких вимог стягувача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність виконавчого листа, строки пред`явлення до виконання по якому закінчилися, безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Крім того, заявник ОСОБА_1 у заяві наголошував, що існування виконавчого листа, по якому пропущено строки для пред`явлення до виконання та арешту у закінченому виконавчому провадженні, порушують його майнові права.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту», ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 року передбачено, що відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

На думку суду, єдиним ефективним способом захисту порушеного права заявника є звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 12,13, 76,71,81, 89, 423, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 18.03.2011 року у справі № 2-6590/2020 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2006 року в сумі 174701 гривня 55 копійок та 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1820 гривень, по 910 гривень з кожного.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту ухвали 23 січня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Філюк Т.М.