УХВАЛА

16 січня 2026 року

м. Київ

справа № 206/4071/25

провадження № 61-338ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпра від 28 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Дзержинського (нині - Торецького) районного суду

Донецької області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, у якій просив відстрочити

на 90 календарних днів виконання судового рішення від 07 лютого 2018 року

у справі № 225/6586/17.

Самарський районний суд м. Дніпра ухвалою від 28 серпня 2025 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

05 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав

до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Самарського районного суду

м. Дніпра від 28 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 10 грудня 2025 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 26 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах

3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про відстрочення виконання рішення, передбачені пунктом 26 частини першої статті 353 ЦПК України, виходячи

з положень пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

З огляду на вищевикладене та в силу наведених положень ЦПК України, не може бути предметом перегляду у касаційному порядку й постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду такої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо,

якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції,

а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпра

від 28 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров