Справа № 308/383/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович до ОСОБА_2 , Малинич Наталії Анатоліївни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Гулянич Тетяна Михайлівни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області про визнання заповіту не дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , співвідповідача Малинич Наталії Анатоліївни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Гулянич Тетяна Михайлівни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області про визнання секретного заповіту ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реєстровим № 587 від 05.03.2010 , недійсним та стягнути солідарно витрати з відповідачів.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович про забезпечення позову, повернуто заявнику, як таку, що подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2026 року вказану позовну заяву залишено без руху, із зазначення недоліків які слід усунути, а саме вказано на те, що:

Позивач, ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , співвідповідача Малинич Наталії Анатоліївни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Гулянич Тетяна Михайлівни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області про визнання секретного заповіту ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реєстровим № 587 від 05.03.2010 , недійсним та стягнути солідарно витрати з відповідачів.

Позовна заява обґрунтована тим, що спірний заповіт не відповідає вимогам закону щодо форми, посвідчення та підпису заповідача, містить ознаки підроблення і фальсифікації, а також посвідчений із порушенням порядку ведення реєстру нотаріальних дій, що, на думку позивача, свідчить про його нікчемність.

Позивач посилається на те, що смерть спадкодавця ОСОБА_1 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а сам він є сином померлого. Водночас жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту родинного зв`язку з померлим та факту його смерті до матеріалів справи не подано.

Окрім того, з посиланням на норми статей ЦК України, вказано, що спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право».

Зазначено, що згідно даних, наведених в протоколі про оголошення секретного заповіту від 30.05.2025, спадкодавець ОСОБА_1 станом на 2010 рік був громадянином Угорщини і мав в цій країні постійне місце проживання. Частина спірного спадкового майна: будинок по АДРЕСА_1 , а корпоративні права, принаймі частина з них, зареєстровані на території України. Відомості щодо останнього місця проживання спадкодавця та приналежності до громадянства певної країни в позовній заяві відсутні, що унеможливлює визначення матеріального права, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

У зв`язку з цим, для встановлення застосовного права, позивачу необхідно: надати суду підтвердження останнього зареєстрованого місця проживання спадкодавця на момент смерті (наприклад, довідку з реєстру, витяг з іноземного державного органу, нотаріальні документи); зазначити, чи змінювалося громадянство спадкодавця після складання заповіту, з підтвердженням відповідними документами; у разі, якщо за результатами поданих відомостей спадкові правовідносини підлягають регулюванню правом Угорщини, - надати суду посилання на відповідні положення угорського спадкового законодавства, які, на думку позивача, регулюють спірні правовідносини.

Крім цього, вказано з посиланням на норми ст.42 ЦПК України, зазначено в ухвалі суду, що позивачем, в порушення вказаних норм не визначено суб`єктний склад третіх осіб ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяни Михайлівни, а саме не вказано у позовній заяві на чиїй стороні позивача або відповідача вони вступили у справу та з якими вимогами щодо предмета спору.

Крім цього, вказано що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Позовна заява ОСОБА_1 всупереч вимогам вказаних норм (п. п. ч. 3 ст. 175 ЦПК України), не містить - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Одночасно як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, згідно з положеннями п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі Постанова), подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Пунктом 13 цієї Постанови визначено, якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

При цьому в ухвалі від 12.01.2026 зазначено, що ЦПК України та Закон України «Про судовий збір» не містять норм, які б давали змогу зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору в меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові або кілька вимог до одного відповідача. Водночас національне законодавство не містить жодних інших випадків, коли б пільги щодо сплати судового збору пов`язувалися з об`єднанням або роз`єднанням позовних вимог. Те саме стосується випадку, коли декілька позивачів пред`являють вимоги до одного відповідача, тоді кожен позивач сплачує судовий збір окремо.

Таким чином, під час тлумачення терміну поняття «вимога» в такому разі має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Отже, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір слід визначати окремо.

Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. Але вимоги, що заявлені в поданій позовній заяві, за формою, є різнорідними за змістом.

Заява, яка складається з декількох самостійних позовних вимог, у разі недотримання форми і змісту позову в певній частині самостійних вимог тягне за собою не відповідність формі і змісту позовної заяви в цілому.

Згідно абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Судом, в ухвалі про залишення без руху позовної заяви, звернуто увагу позивача, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, предмет спору в таких різний, стосується різних відповідачів зокрема вимоги до відповідача ОСОБА_2 та окремо до відповідача Малинич Наталії Анатоліївни - приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області.

Тобто, заявлено по суті дві самостійні вимоги немайнового характеру до різних відповідачів по справі, які об`єднані позивачем в одному позові, та за яким позивачем сплачено судовий збір як за одну вимогу немайнового характеру.

Згідно з положеннями абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі Постанова), подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Згідно абз. 2 п.13 цієї Постанови, якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Таким чином, за кожну із заявлених позовних вимог має бути сплачений судовий збір за ставками, передбаченими статтею 4 Закону України «Про судовий збір», чого позивачем виконано не було.

В ухвалі вказано на те, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами сплату судового збору, а сплата такого згідно з вимогами закону є обов`язковою та позивач повинен сплатити судовий збір у сумі 1331,20 грн. за другу немайнову вимогу до іншого відповідача.

Крім цього, позивач вказує, що після смерті батька позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Тетяни Михайлівни з заявою про прийняття спадщини, якою 02 грудня 2024 року було заведено спадкову справу № 20/2024 за померлим ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №73378555. Однак до матеріалів справи такого витягу не додано.

Крім цього, позивач просить суд про визнання секретного заповіту ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реєстровим № 587 від 05.03.2010 , недійсним.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст.177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Як убачається з позовної заяви, предметом спору у цій справі є безпосередньо секретний заповіт ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реєстровим № 587 від 05.03.2010, який позивач просить визнати недійсним.

В ухвалі від 12.01.2026 також зазначено, що матеріали позовної заяви не містять копії оскаржуваного заповіту.

Також, у позовній заяві вказано на те, що у відповідності до вимог закону нотаріус веде один реєстр для реєстрації нотаріальних дій, нумерація якого починається у перший робочий день нового року і закінчується в останній робочий день року. У зв`язку з цим, під час проведення підготовчого судового засідання в даній справі позивач просить суд витребувати у співвідповідача по справі приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталії Анатоліївни: 1) ОРИГІНАЛ журналу реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік; 2) ОРИГІНАЛ журналу реєстрації нотаріальних дій за 2010 рік; 3) ОРИГІНАЛИ всіх документів на підставі яких було вчинено нотаріальні дії по секретному заповіту за реєстровим номером № 1082 від 04.06.2009 року; 4) ОРИГІНАЛИ всіх документів на підставі яких було вчинено нотаріальні дії по секретному заповіту за реєстровим номером № 587 від 05.03.2010 року .

Проте вказане клопотання подано без додержання вимог ст. 81 ЦПК України, у прохальній частині позовної заяви взагалі відсутнє клопотання про витребування доказів. Таке не подано в додатку до позовної заяви також.

Одночасно третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору позивачем вказано ОСОБА_4 , зазначаючи що місцем проживання такої є АДРЕСА_2 .

Водночас суд зазначив, що вирішуючи питання щодо форми і змісту позовної заяви за участю іноземного елементу, суди України повинні керуватися як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Положеннями ч. 1 ст. 498 ЦПК України встановлено, що в разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Окрім того, ст. 80 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що в разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно з п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

В ухвалі вказано на те, що саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів.

Дотримання вказаних вимог процесуального закону при пред`явленні позовної заяви до іноземного елементу в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Крім того, ст. 190 ЦПК України передбачено, що одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Враховуючи приписи цивільного процесуального законодавства, суд зобов`язаний забезпечити третю особу інформацією про порушення в суді на території України справи щодо них, про дату, час і місце судового розгляду справи, про суть позовної вимоги, тощо.

Так, у разі відкриття провадження у справі, в порядку підготовки справи до судового розгляду, судом через Міністерство юстиції України буде направлятися до компетентного органу держави - Угорської Республіки , за місцем знаходження третьої особи, доручення про вручення судових документів з перекладом на офіційну мову запитуваної сторони. Однак для цього позивачами не надано суду пакети документів з їх перекладом, а позовна заява викладена українською мовою.

14.01.2026 від представника позивача адвоката Биркович О.І., надійшла заява про надання додаткового строку на усунення недоліків у зв`язку з перебуванням на лікуванні представника позивача.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року за клопотанням представника позивача продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2026 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович до ОСОБА_2 , Малинич Наталії Анатоліївни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Гулянич Тетяна Михайлівни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області про визнання заповіту не дійсним, та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом двох днів з дня отримання цієї ухвали.

Вказану ухвалу отримано - 16.01.2026 року позивачем та його представником згідно довідок про доставку електронних листів до електронної скриньки: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19.01.2026 від представника позивача адвоката Биркович О.І., надійшла заява про виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 12.01.2026 року в справі №308/383/26 до якої додано заяву про витребування доказів як захід забезпечення доказів (ст..ст. 81,84,116-118 ЦПК України), позовну заяву у новій редакції.

У заяві про усунення недоліків представник позивача, зазначає, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Посилаючись на ст. 4 Закону України "Про судовий збір" вважає, що необхідності доплачувати судовий збір за позовні вимоги немає.

Крім цього було долучено до заяви копію свідоцтва про смерть громадянина України ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 та копію свідоцтва про народження громадянина України ОСОБА_1 - які є належними доказами родинних зв`язків батька та сина; копію витягу про реєстрацію в Державному спадковому реєстрі за №73378555; для визначення матеріального права яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин надає суду копію довідки Головного управління Державної міграційної служби України від 12.01.2026 року - де вказано про те, що померлий був громадянином України, проживав в Україні до дати смерті та був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_3 (та саме із цієї адреси був знятий із реєстраційного обліку 12 грудня 2024 року); копію довідки Головного управління Державної міграційної служби України від 12.01.2026 року - яка підтверджує про те, що громадянство України ОСОБА_5 після складання секретного заповіту - не змінювалаося;

Крім цього зазначає представник позивача стосовно суб`єктного складу осіб, що двоє відповідачів та співвідповідач є зацікавленими особами у результатах секретного заповіту і надіються отримати матеріальні блага та нерухоме майно спільно із нотаріусом Малинич Н.А., які «ймовріно» разом підробляли секретний заповіт та спотворили волевиявлення померлого спадкодавця ОСОБА_5 ; Стосовно суб`єктного складу третіх осіб звертає увагу суд на те, що в позовній заяві в новій редакції позивач зазначає ОСОБА_4 - як відповідача по справі. Також наголошує про те, що ОСОБА_6 народилась в 1965 році в місті Ужгороді. Із 1972 - по 1980 рік навчалась в СШ № 10 міста Ужгорода, а після закінчення 8 класів із 1980 - по 1983 рік навчалась в Ужгородському торговому технікумі. Дану інформацію надаємо суду з тією метою, що ОСОБА_4 є громадянкою України та чудово володіє українською мовою; окрім цього, під час відкриття секретного заповіту від імені ОСОБА_4 згідно Договору приймав участь адвокат Васильчук Андрій Юрійович. Виходячи із вищезазначеного вважає, що немає необхідності перекладати позовну заяву та документи на угорську мову. Стосовно приватного нотаріуса УМНО Закарпатської області Гулянич Т.М. - є третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача; звертає увагу суд на те, що позивачем не заявлено багато позовних вимог, а заявлено тільки одну позовну вимогу: «Визнати секретний заповіт спадкодавця ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталією Анатоліївною за реєстровим номером № 587 від 05.03.2010 року - недійсним»;

виходячи із вищезазначеного необхідності сплачувати додатково кошти за судовий збір немає потреби, адже не існує другої чи третьої позовної вимоги (в позовній заяві в новій редакції - не існує двох позовних вимог немайнового характеру);

Крім цього вказує, що копію оскаржуваного секретного заповіту позивач не може надати суду у зв`язку з відмовою співвідповідача по справі нотаріуса Малинич Н.А. надати копію секретного заповіту. Сам документ ОРИГІНАЛ «секретного заповіту» (який є підробленим і є предметом оскарження) знаходиться у спадковій справі нотаріуса Малинич Н.А. У зв`язку з цим, позивач до позовної заяви в новій редакції подає окремо клопотання про витребування доказів - «секретного заповіту» за реєстровим номером № 587 від 05.03.2010 року.

Також представник позивача повідомляє суд про те, всі додатки які надані позивачем із позовною заявою суду та сторонам ОСОБА_1 у позовній заяві в новій редакції не буде зазначати та долучати, адже всі ці документи містяться в 4 примірниках у матеріалах даної справи № 308/383/26. До позовної заяви в новій редакції для суду та сторін позивач ОСОБА_1 надає наступні документи: Свідоцтво про смерть спадкодавця громадянина України ОСОБА_5 , Свідоцтво про народження позивача громадянина України ОСОБА_7 , Довідка Головного управління Державної міграційної служби України від 12.01.2026 року, Витяг про реєстрацію в Державному спадковому реєстрі за № 73378555.

Так, представник позивача зазначає, що враховуючи вищезазначене, позивачем у зазначений строк в повному обсязі виконано ухвалу суду від 12.01.2026 року, а тому керуючись вимогами законодавства просить забезпечити право позивача на справедливий суд та доступ до суду.

Згідно позовної заяви поданої в новій редакції відповідачами по справі вказано ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , співвідповідачем: Малинич Наталію Анатоліївну , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_9 . Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить: «За результатами розгляду даної цивільної справи позивач просить Ужгородський міськрайонний суд постановити рішення суду яким визнати секретний заповіт спадкодавця ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталією Анатоліївною за реєстровим номером № 587 від 05.03.2010 року - недійсним».

При ознайомленні із заявою про усунення недоліків та доданими до неї документами, встановлено, що позивачем не усунуто в повній мірі недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом із тим, доводи представника позивача у заяві про усунення недоліків, не є підставою для висновку про те, що усунуто в повній мірі недоліки на які було вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Так, позивачем надано до суду копії свідоцтва про смерть спадкодавця громадянина України ОСОБА_5 , свідоцтва про народження позивача громадянина України ОСОБА_7 , Довідку Головного управління Державної міграційної служби України від 12.01.2026 року, Витяг про реєстрацію в Державному спадковому реєстрі за № 73378555. Інші недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем не усунуто.

Зокрема, зокрема позивачем не надано підтвердження сплати ним судового збору у сумі що визначена судом; позивачем не надано копії заповіту який оскаржується; позивачем не надано до суду пакет документів із перекладом для сторони відповідно до положень ч. 1 ст. 498 ЦПК України, для забезпечення вручення таких стороні по справі ОСОБА_4, місцем поживання якої вказується Угорська Республіка.

При цьому у заяві про усунення недоліків представник позивача надає письмові заперечення на ухвалу суду, незгода із висновками судді щодо наявності недоліків позовної заяви в частині розміру сплати та порядку сплати судового збору, жодних дій по виправленню зазначених в ухвалі недоліків в цій частині не вчинялось, квитанцій про сплату судового збору не долучалась.

Разом з цим, ані ЦПК України, ані Закон України «Про судовий збір» не містять норм, які б давали змогу зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору в меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові.

У разі протилежного тлумачення має місце одна вимога щодо кількох відповідачів. Тоді позивач, звертаючись до суду з вимогами одразу до всіх відповідачів, має сплатити судовий збір у меншому розмірі, аніж у випадку, якщо позови будуть пред`явлені окремо стосовно різних співвідповідачів. Водночас національне законодавство не містить жодних інших випадків, коли б пільги щодо сплати судового збору пов`язувалися з об`єднанням або роз`єднанням позовних вимог. Те саме стосується випадку, коли декілька позивачів пред`являють вимоги до одного відповідача, тоді кожен позивач сплачує судовий збір окремо.

Таким чином, під час тлумачення терміну поняття «вимога» в такому разі має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Отже, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача слід визначати окремо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 (провадження № 61-5554сво23).

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, провадження № 12-231гс18).

Позивачем заявлено окремі дві немайнові вимоги до різних відповідачів по справі.

Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Вивчивши заяву про усунення недоліків, документи, що додані до неї, вбачається, що позивачем не усунено недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Доводи представника позивача у заяві про усунення недоліків, не є підставою для висновку про те, що ним сплачено судовий збір в повному обсязі. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано на необхідність доплатити судовий збір, при цьому наведено обґрунтування. Однак позивачем на виконання вказаної ухвали доказу на підтвердження доплати ним судового збору не додано, тим самим недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунуто.

При цьому, у позовній заяві в новій редакції, представник позивача вказує на те, що копія оскаржуваного секретного заповіту у нього відсутня. Одночасно подаючи заяву по витребування доказів оскаржуваного секретного заповіту.

При цьому у поданій заяві ініціатор поданого клопотання посилається на ст..ст. 81,84 та 116-118 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,4ст.. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Ст.ст. 116-118 ЦПК України, регулюють питання щодо підстави та порядок забезпечення доказів , визначають вимоги щодо заяви про забезпечення доказів та щодо розгляду заяви про забезпечення доказів.

Серед іншого до заяви про забезпечення доказів має бути одлучене підтвердження сплати судового збору, у заяві мають бути зазначені докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.

Окрім того, варто зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, (ухвала Верховного Суду від 2 травня 2019 року у справі № Зд/9901/2/19 - http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/81520674.).

Проте в супереч вказаним вимогам представником позивача не зазначено відповідних відомостей.

Фактично позивач перекладає свій обов`язок по доведенню обставин справи на суд .

Суд зазначає, що ініціюючи перед судом питання про витребування доказів, позивач (заявник) вказує на те, що позивач копію оскаржуваного секретного заповіту не може надати суду у зв`язку з відмовою співвідповідача по справі нотаріуса Малинич Н.А. надати копію секретного заповіту.

Разом із тим, до суду представником позивача не додано ані підтвердження звернення до нотаріуса із відповідною заявою про надання йому копію заповіту, що є предметом судового спору, ані відмови у задоволенні такої заяви. Крім цього, до позовної заяви не надано підтвердження неможливості позивачем самостійно отримати докази, які він просить витребувати. При цьому, згідно долученого до матеріалів позовної заяви протоколу про оголошення секретного заповіту такий був присутнім як зацікавлена сторона, тобто він не позбавлений можливості звернутися до відповідного нотаріуса із заявою про ознайомлення з таким заповітом та надати до суду самостійно копію такого або у разі відмови на вказане звернення подати до суду докази неможливості самостійного отримання зазначених доказів.

Таким чином підстави для задоволення клопотання позивача про витребування доказів відсутні.

В свою чергу, відповідно до положень ч. ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд наголошує, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принци покладає тягар доведення обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на сторони. І лише у виключних випадках, коли отримання таких доказів сторонами самостійно є об`єктивно неможливим, суд, за клопотанням учасника, може витребувати його у порядку, визначеному цивільно-процесуальним законодавством.

Однак, усупереч вимогам ч. 6 ст. 177 ЦПК України позивачем до позовної заяви не додано оспорюваного ним заповіту, як і не подано до суду клопотання про витребування доказів у справі в порядку передбаченому вимогами ст. 84 ЦПК України, а саме витребування заповіту, який ним оскаржується, у разі неможливості отримати цей доказ самостійно (з поданням суду доказів про це).

Тобто, позивач не усунув недоліки позовної заяви в цій частині також на які вказано в ухвалі суду від 12.01.2026 року про залишення позовної заяви без руху.

Крім цього, заява, яка складається з декількох самостійних позовних вимог, у разі недотримання форми і змісту позову в певній частині самостійних вимог тягне за собою не відповідність формі і змісту позовної заяви в цілому.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

При цьому, представник позивача у поданій заяві від 19.01.2026 не заявляє клопотання про надання йому додаткового строку для усунення недоліків та не долучив жодних відомостей про які зазначає в позовній заяві в новій редакції, зокрема в частині вчинення заходів для самостійного одержання від відповідачів відомостей щодо оскаржуваного заповіту .

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії", № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Разом із тим, слід зазначити, що стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

В даному випадку, зазначена в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вимога сплати судового збору, щодо усунення недоліків, не є надмірним формалізмом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку щодо відкриття провадження без доданих до позовної заяви копій оскаржуваного заповіту, сплаченого судового збору, дотримання вимог та положень ЦПК України з метою звернення з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

Таким чином, заявником у строк визначений для усунення недоліків передбачений ухвалою про залишення поданої заяви без руху від 12.01.2026, який було продовжено ухвалою від 15.01.2026 року, а також станом на 21.01.2026 року не усунув в повній мірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При вирішенні питання про повернення позивачеві його заяви, судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

В той же час, варто зазначити, що повернення заяви, відповідно до ч. 6,7 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків заявник має право повторно звернутися до суду із вказаною заявою в порядку передбаченому процесуальним законодавством до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

При цьому, заявнику слід роз`яснити, що він не позбавлений можливості повернути сплачений судовий збір у разі зверненні до суду з відповідним клопотанням. Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 84, 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович про витребування доказів як захід забезпечення доказів ( ст. ст. 81, 84,116 -118 ЦПК України), відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 від імені якого діє представник - адвокат Биркович Олександр Іванович до ОСОБА_2 , Малинич Наталії Анатоліївни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області, третя особа яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Гулянич Тетяна Михайлівни - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатська області про визнання заповіту не дійсним,- вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош