КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.09.2025 позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 23.11.2025 ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду засобами поштового зв`язку.

27.11.2025 апеляційна скарга надійшла до Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 27.11.2025 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді: Шебуєва В.А., Кафідова О.В.

28.11.2025 матеріали справи витребувано з Дарницького районного суду м. Києва.

16.12.2025 матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2025 заяву ОСОБА_1 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24.09.2025 у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк, з дня отримання ухвали, для усунення виявлених недоліків. Разом з цим, роз`яснено, що у разі не виконання вимог даної ухвали у визначений строк, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Так, підставами для залишення апеляційної скарги без руху слугувало те, що до скарги не було долучено копії скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також апеляційну скаргу було подано до апеляційного суду з пропуском строку для апеляційного оскарження рішення суду та за відсутності клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку, що підлягало усуненню апелянтом.

При цьому вказано, що 27.11.2025 ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву про продовження процесуального строку, утім апелянтом в даній справі є ОСОБА_1 , а відтак питання про поновлення пропущеного процесуального строку має бути ініційоване апелянтом у справі, тобто ОСОБА_1 .

Копію зазначеної ухвали направлено 23.12.2025 до електронної пошти апелянта ОСОБА_1 .

Згідно звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, зазначену ухвалу було доставлено до електронної пошти апелянта ОСОБА_1 - 24.12.2025.

Однак, станом на 20.01.2026 апелянтом ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 22.12.2025, зокрема не подано до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку, а також не усунуто інші недоліки апеляційної скарги.

При цьому, 05.01.2025 апелянтом ОСОБА_1 лише подано заяву про приєднання до апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою у визначений цією статтею строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що строк для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску строку, а відтак і для усунення недоліків апеляційної скарги закінчився 02.01.2026.

Однак, станом на 20.01.2026 ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не подано, що вказує на не усунення, визначених апеляційним судом недоліків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16.02.2017).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у визначений строк не було усунуто недоліки апеляційної скарги, шляхом подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на наведене, апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 185, 357, 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова