ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м.Суми

Справа №587/4664/24

Номер провадження 22-ц/816/107/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Петен Я. Л.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Індичка»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 лютого 2025 року, ухваленого в м. Суми в складі судді Черних О.М., -

в с т а н о в и в :

11 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Індичка» (далі ТОВ «Індичка») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 230618 грн завданої шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 15 квітня 2021 року по 15 лютого 2022 року працював в ТОВ «Індичка» на посаді водія, з 16 лютого 2022 року переведений на іншу посаду. 09 лютого 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ман», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з маніпуляційною вишкою автопідйомнику «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком суду ОСОБА_1 був засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Індичка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено. В подальшому, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, непокритої страховим відшкодуванням, і ТОВ «Індичка» на підставі ухвали про затвердження мирової угоди сплатило потерпілому 230618 грн відшкодування. Вказану суму відшкодування позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в порядку ст. 1191 ЦК України.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Індичка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи скарги зводяться до неправильного застосування норм матеріального права та не враховано, що шкода завдана підприємству відповідачем під час виконання трудових обов`язків водія підприємства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Індичка» - Кубишкіна Д.О., який підтримав вимоги апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 адвоката Мазурової К.Д., яка заперечила проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Лазебний з 15 квітня 2021 року по 15 лютого 2022 року працював в ТОВ «Індичка» на посаді водія, з 16 лютого 2022 року продовжує працювати на іншій посаді (а.с. 12-13).

09 лютого 2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ман», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з маніпуляційною вишкою автопідйомнику «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 5).

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на два роки. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Індичка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено (а.с. 17-20, 21-25).

ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про відшкодування шкоди, непокритої страховим відшкодуванням, і ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року затверджено мирову угоду, за якою ТОВ «Індичка» сплатило 230618 грн відшкодування (а.с. 26).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору з особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Як зазначалось вище, відповідач у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди працював у позивача на посаді водія. Транспортний засіб, яким керував відповідач, належить позивачу, тобто володільцем джерела підвищеної небезпеки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було ТОВ «Індичка», яке відшкодувало ОСОБА_2 непокриту суму страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків відповідно до законодавства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

До такого висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 664/1499/17 постанова від 16 січня 2023 року.

Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобілі, а потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, сталася з вини відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, а також врахувавши, що ТОВ «Індичка» сплатило 230618 грн за шкоду, завдану його працівником, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Виходячи з викладеного вище, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судового рішення позов задовольняється повністю, тому за рахунок відповідача позивачу підлягає компенсації 3459,27 грн сплаченого судового збору за подання позову та 5188,90 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» задовольнити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 лютого 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» 230618 грн виплаченого потерпілому відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» 3459,27 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» 5188,90 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Я. Л. Петен