Справа № 143/398/25
Провадження № 22-ц/801/175/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 рокуСправа № 143/398/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.,

учасники справи:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та упущеної вигоди за договором доручення,

встановив:

У травні 2025 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та упущеної вигоди за договором доручення.

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2025 року між ОСОБА_2 , як довірителем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як повіреним, був укладений Договір доручення №3/:06:003:0014 та Додаток №1 до вказаного Договору доручення.

Сторони погодили істотні умови Договору доручення, коло взятих на себе зобов`язань та правові наслідки невиконання умов Договору, зокрема, позивач зобов`язався вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0095 га з кадастровим номером :06:003:0014, що розташована на території Розкопанської сільської ради Вінницького (колишнього Погребищенського) району Вінницької області та належить довірителю на праві приватної власності, а відповідач зобов`язався утриматись від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії даного Договору.

Станом на дату укладення Договору доручення земельна ділянка площею 4,0095 га з кадастровим номером :06:003:0014 належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-685 від 13.04.2023 року.

Пунктом 6 Додатку № 1 до Договору доручення передбачено, що сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права повіреного (п. 7 Договору) довірителем, порушення підпункту 9.2 даного Договору, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у пункті 1 Додатку № 1 до Договору доручення і становить 324770 грн. 00 коп. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов Договору.

Пунктом 3 Додатку №1 до Договору доручення встановлено, що на забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного та виконання ним обов`язків згідно п. 8 Договору, останній протягом 1-го банківського дня після підписання даного Договору перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, вказаної у пункті 1 Додатку №1 до Договору доручення.

25 лютого 2025 року позивачем здійснена оплата відповідачу в сумі 324770 грн. 00 коп.

27 лютого 2025 року відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження та виконання умов п. 6 Договору доручення видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В. та зареєстрована в реєстрі за № 529.

14 березня 2025 року на підставі довіреності та на виконання зобов`язань по Договору доручення від імені відповідача приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюку Т.Є. подано заяву про реєстрацію наміру разом з проектом договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого вартість продажу земельної ділянки становить 519450 грн. 00 коп.

14 березня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. на підставі заяви та проекту договору купівлі-продажу земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 59005387 про реєстрацію обтяження (намір власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки).

Також приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. на дотримання вимог ч. 3 ст. 130-1 ЗК України направлено орендарю земельної ділянки ТОВ «Погребищенське» (як суб`єкту переважного права другої черги купівлі земельної ділянки) повідомлення про реєстрацію наміру щодо продажу земельної ділянки та проект договору купівлі-продажу земельної ділянки. ТОВ «Погребищенське» отримало повідомлення від приватного нотаріуса 25 березня 2025 року.

25 березня 2025 року позивачем здійснено комерційну пропозицію та досягнуто згоди на придбання в майбутньому земельної ділянки , що зафіксовано у протоколі про наміри.

В подальшому відповідач самостійно прийняв рішення щодо розпорядження земельною ділянкою та 14 квітня 2025 року уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання.

У відповідь на усну претензію позивача до відповідача щодо порушення умов Договору доручення останній 16 квітня 2025 року здійснив повернення суми забезпечувального платежу у розмірі 324770 грн. 00 коп.

Станом ні на дату продажу земельної ділянки (14 квітня 2025 року), ні на дату подання позову позивач не отримував від відповідача повідомлення про відмову від договору доручення.

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. 04 квітня 2025 року за заявою відповідача скасовано вищезазначену довіреність, про що позивача було повідомлено 18 квітня 2025 року.

Однак, як стверджує позивач, скасування довіреності не є підставою для припинення Договору доручення.

Посилаючись на наведені обставини, просить суд стягнути на його користь із відповідача неустойку у розмірі 649540 грн. 00 коп., упущену вигоду в розмірі 194680 грн. 00 коп., а разом 844220 грн. 00 коп., а також судові витрати.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та упущеної вигоди за договором доручення задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 неустойку за договором доручення в сумі 16238 (шістнадцять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 50 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 162 (сто шістдесят дві) грн. 09 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий суд виходив з того, що оскільки діями відповідача, пов`язаними із самостійним продажем земельної ділянки не було заподіяно збитків позивачеві як повіреному за договором доручення, її продаж було ним здійснено не за мінімальну ціну визначеному у договорі, а також врахувавши те, що відповідач хоча і не припинив (розірвав) договір доручення, однак до моменту самостійного укладення договору купівлі-продажу скасував видану на підставі договору доручення довіреність, а тому вважав заявлену до стягнення суму неустойки у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 5% від мінімальної ціни земельної ділянки визначеної у договорі.

Оскільки позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, у задоволенні вимог у вказаній частині відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Погорілий Р.О. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника місцевий суд невірно встановив правову природу неустойки, як те сторони передбачили у договорі, і безпідставно її зменшив, нівелювавши мету існування неустойки і домовленості сторін про її встановлення. Не погоджуються також з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди, вважаючи, що суду були надані належні й достатні докази, які підтверджували заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, а також їх розмір.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-685 від 13.04.2023 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.02.2025 року №НВ 025 ОСОБА_2 був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0095 га з кадастровим номером :06:003:0014 (а.с. зворот 106, 24-29).

21 лютого 2025 року між ОСОБА_2 , як довірителем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як повіреним, був укладений Договір доручення №3/:06:003:0014 (далі Договір доручення) та Додаток № 1 до вказаного Договору доручення.

Згідно із п.1 Договору доручення повірений зобов`язався від імені та за рахунок довірителя вчинити юридичні дії, необхідні, спрямовані та пов`язані з підготовкою до продажу та проведенням продажу земельної ділянки з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,0095 га з кадастровим номером :06:003:0014, що розташована на території Розкопанської сільської ради Вінницького (колишнього Погребищенського) району Вінницької області та належить довірителю на праві приватної власності.

В п. 6 Договору доручення сторони домовилися, що для належного виконання зобов`язань повіреним довіритель зобов`язався одночасно з укладенням цього договору видати на ім`я повіреного нотаріально посвідчену довіреність. За необхідності та за вказівкою повіреного до довіреності можуть бути включені також наймані працівники повіреного та особи, що надають йому цивільно-правові послуги для належного виконання цього договору.

Сторони погодили, що цим договором встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх юридичних дій, передбачених договором. Довіритель утримується від самостійного вчинення таких дій протягом строку дії договору (п. 7 Договору доручення).

За п. 9.2 Договору доручення довіритель зобов`язався утримуватися від продовження строку дії чинного на момент укладення цього договору оренди земельної ділянки, укладення нового договору оренди, а також від укладення будь-яких інших договорів, предметом чи наслідками укладення яких може бути перехід будь-яких прав щодо земельної ділянки або її додаткове обтяження.

Відповідно до п. 1 Додатку № 1 сторони погодили, що продаж земельної ділянки має бути здійснено за ціною не менше ніж 324770 грн. 00 коп. Сторони домовилися, що продаж земельної ділянки має бути здійснено за ціною не менша ніж та, що вказана у цьому пункті Додатку № 1. При цьому повірений не обмежений в праві продати земельну ділянку за більшою ціною, але не має права продати за меншу ціну.

На забезпечення дійсності зобов`язань щодо виключного права повіреного (п.7 Договору доручення) та виконання ним обов`язків згідно п. 8 Договору доручення, останній протягом 1 банківського дня після підписання даного Договору доручення перераховує довірителю на його банківський рахунок кошти у розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, вказаної у п. 1 цього Додатку № 1. Дане перераховування є договірним видом забезпечення виконання зобов`язання повіреним згідно ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України та підлягає поверненню повіреному після прийняття зобов`язань сторін по даному Договору доручення або при порушенні довірителем умов цього договору (п. 3 Додатку № 1).

Сторони погодили, що повернення забезпечення зобов`язання згідно п. 3 даного Додатку № 1 можливе шляхом одностороннього заліку повіреним зустрічних однорідних вимог (п. 4 Додатку № 1).

За виконання доручення на умовах цього Договору доручення довіритель сплачує повіреному плату у розмірі перевищення вартості продажу земельної ділянки над ціною, визначеною довірителем в п. 1 даного Додатку №1. Належна повіреному винагорода може виплачуватися йому довірителем також шляхом безпосереднього утримання повіреним належної винагороди із сум, отриманих за продаж земельної ділянки довірителя від покупця(ів), що підлягають передачі останньому. Витрати, пов`язані з виконання доручення, повірений компенсує за рахунок власної винагороди. Розрахунок винагороди надається повіреним довірителю одночасно зі звітом про виконану роботу і є його складовою частиною (п. 5 Додатку № 1).

Сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права повіреного (п. 7 Договору доручення) довірителем, порушення підпункту 9.2 даного Договору доручення, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у п. 1 цього Додатку № 1. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов Договору доручення (п. 6 Додатку № 1).

Сторони домовилися, що у випадку порушення підпункту 9.3 даного Договору доручення довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у п. 1 Додатку № 1. Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов Договору доручення (п. 7 Додатку № 1).

Відповідно до платіжної інструкції № 32 від 27 лютого 2025 року ФОП ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 324770 грн. При цьому у призначенні платежу вказано: забезпечення виконання обов`язків повіреним за договором доручення №3/:06:003:0014 від 21.02.2025 п. 3 дод. 1 до дог., ст. 546 ЦКУ (а.с. зворот 17).

27 лютого 2025 року ОСОБА_2 на підтвердження та на виконання умов за Договором доручення видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу, якою уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 бути його представником при вчиненні юридично значимих дій, пов`язаних із продажем земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0014 (а.с.33).

14 березня 2025 року ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , звернулась до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюка Т.Є. із заявою, в якій повідомила про намір щодо продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0014, що розташована на території Погребищенської міської територіальної громади Вінницького району (раніше Розкопанської сільської ради Погребищенського району) Вінницької області. Повідомлено про намір продажу земельної ділянки за ціною 519450 грн. 00 коп. (а.с. 11).

Цінним листом з описом вкладення № 93/01-16 від 17 березня 2025 року приватний нотаріус Таранюк Т.Є. повідомив ТОВ «Погребищенське» про намір ОСОБА_2 щодо продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0014 та вказав, що товариство не пізніше одного місяця з дня отримання цього листа має повідомити приватного нотаріуса про своє бажання придбати зазначену земельну ділянку за 519450 грн. 00 коп. або про відмову від переважного права купівлі земельної ділянки. До вказаного листа також додано проект договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (а.с. 119 - зворот 120, зворот 116 -118).

Вказаний лист ТОВ «Погребищенське» отримало 19 березня 2025 року (а.с. 120 зворот).

Витягом з державного реєстру речових прав № 417914493 від 14 березня 2025 року підтверджується державна реєстрація обтяження - намір власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки від 14 березня 2025 року (а.с.118 зворот).

Відповідно до протоколу про наміри від 25 березня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 домовились про те, що ОСОБА_1 , який є повіреним та представником ОСОБА_2 , який є власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0014, що розташована на території Розкопанської сільської ради Вінницького (колишнього Погребищенського) району Вінницької області, зобов`язується протягом 60 календарних днів провести всі необхідні дії та заходи для підготовки до продажу земельної ділянки ОСОБА_5 . Сторони також домовились про ціну продажу вказаної земельної ділянки 519450 грн. 00 коп. (а.с. 21).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 квітня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєвою М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2967, ОСОБА_2 (продавець) та ТОВ «Погребищенське» (покупець) уклали договір про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0014, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький (до ліквідації - Погребищенський) район, Розкопанська сільська рада. Продаж здійснено за 143770 грн. 00 коп. (а.с. 123,124).

У відповідь на усну претензію позивача до відповідача щодо порушення умов Договору доручення останній 16 квітня 2025 року здійснив повернення суми забезпечувального платежу у розмірі 324770 грн. 00 коп.

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (частина перша статті 1000 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006 ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007ЦК України).

В справі що розглядається фактичні обставини справи ніким із учасників справи не оспорюються, позивач не погоджується тільки з розміром неустойки, присудженої судом, та з тим, що суд відмовив у стягненні упущеної вигоди і невірно розподілив судові витрати.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У пункті 4 частини першої статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, адже частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).

Отже для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає (див. висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі N 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 20 вересня 2021року у справі №922/3928/20 та ряд інших).

Місцевий суд вірно виходив з того, що протокол про наміри, за змістом якого ОСОБА_1 та ОСОБА_5 домовились про те, що ОСОБА_1 , який є повіреним та представником ОСОБА_2 , який є власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0014, зобов`язується протягом 60 календарних днів провести всі необхідні дії та заходи для підготовки до продажу земельної ділянки ОСОБА_5 за ціною 519450 грн., було складено 25.03.2025 року, тобто задовго до закінчення місячного строку (20.04.2025 року) для надання суб`єктом переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення (ТОВ «Погребищенське») відповіді нотаріусу на лист від 17.03.2025 року, що свідчить про відсутність у позивача правомірних очікувань на отримання винагороди від продажу земельної ділянки саме ОСОБА_5 , на що посилається позивач у позові.

Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що протокол про наміри від 25 березня 2025 року як такий, що не був нотаріально посвідченим, не відповідає встановленим частиною 1 статті 635 ЦК України вимогам до попередніх договорів, й не може вважатися обов`язковим для потенційного покупця земельної ділянки.

Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що до закінчення місячного строку для надання суб`єктом переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення (ТОВ «Погребищенське») відповіді нотаріусу, тобто до 20.04.2025 року, позивач не мав достатніх правових підстав для укладення із ОСОБА_5 договору купівлі продажу земельної ділянки, а починаючи із 18.04.2025 року, тобто до закінчення цього місячного строку, позивач у зв`язку із отриманням повідомлення відповідача про скасування довіреності був позбавлений повноважень щодо здійснення ним будь яких юридично значимих дій від імені та в інтересах відповідача, спрямованих на виконання умов договору доручення, а отже не міг реалізувати досягнуті із ОСОБА_5 домовленості щодо купівлі продажу земельної ділянки.

З огляду на викладене правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме збитків, заподіяних відповідачем та причинного зв`язку між протиправною поведінкою останнього та збитками, а тому у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в цій частині необхідно відмовити.

Однією з підстав для виникнення зобов`язання є договір та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 цього Кодексу).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України.

Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 548 цього Кодексу передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Пунктом 6 додатку № 1 до Договору доручення передбачено, що сторони домовилися, що у випадку порушення виключного права Повіреного (п. 7 договору) довірителем, порушення підпункту 9.2 даного Договору, або самостійного продажу довірителем земельної ділянки будь-яким третім особам, довіритель сплачує на користь повіреного неустойку у подвійному розмірі мінімальної ціни земельної ділянки, що визначена у пункті 1 додатку № 1 до Договору доручення (324 770 грн.). Сплата неустойки здійснюється протягом 3 банківських днів з дати порушення умов Договору.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що відповідач відчужив належну йому земельну ділянку без припинення (розірвання) Договору доручення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаними діями він порушив умови Договору доручення щодо заборони самостійного вчинення дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, що є підставою для виплати неустойки, сума якої відповідно до умов договору становить подвійний розмір мінімальної ціни земельної ділянки, визначеної у п. 1 Додатку № 1 (324 770 грн. х 2), що дорівнює 649 540 грн., з чим погоджується і апеляційний суд.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конкретних обставин, за умови настання яких суд може зменшити розмір неустойки, законодавство не містить, а практика Верховного Суду є незмінною: право на зменшення неустойки є дискреційною функцією суду і це питання вирішується в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Такі висновки неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц, від 21.08.2019 у справі№727/9352/17 від 16.10.2019 у справі № 303/2408/16-ц. Таку ж позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, 04.04.2018№367/7401/14-ц, від 21.03.2018 у справі №441/569/17, від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22.

В справі що розглядається, сторони Договору доручення передбачили, що розмір неустойки за договором доручення складає 649 540 грн (подвійний розмір мінімальної вартості земельної ділянки, який визначений і як розмір забезпечувального платежу: 324 770 х 2).

Отже, зважаючи на те, що розмір неустойки, обумовлений в Договорі доручення, вдвічі перевищує погоджену сторонами мінімальну вартість земельної ділянки, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, враховуючи специфіку договору доручення, відсутність доведених збитків, спричинених повіреному, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 16238,50 грн (5 % від мінімальної вартості земельної ділянки), - є законним і обґрунтованим, таким, який відповідає завданню цивільного судочинства: справедливого розгляду і вирішенню справи, засадам розумності та справедливості. Натомість доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга, подана представником ФОП ОСОБА_1 адвокатом Погорілим Р. О., не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК, -

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Погорілим Русланом Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.Б. Сало