ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року

м.Черкаси

Справа № 693/1365/24
Провадження № 22-ц/821/11/26
категорія 304020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Василенко Л. І.

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Солов`я Олега Петровича та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Ганчука Григорія Володимировича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» про визнання договорів дарування недійсними, у складі: головуючого судді Коцюбинської Ю. Д., повний текст судового рішення складено 01 липня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року адвокат Ульянов С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позов мотивовано тим, що 02.09.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 повинен був позичити ОСОБА_2 300000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику в сумі 330000 грн.

Зазначає, що ОСОБА_2 своєчасно позику не повернув. На неодноразові вимоги ОСОБА_1 щодо повернення позики ОСОБА_2 не реагував та позику не повертав.

Враховуючи на відсутність дій з боку ОСОБА_2 щодо повернення позики, позивач 14.04.2016 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 361896 грн основного боргу, 63590 грн пені, 18439 грн заподіяних збитків, 5000 грн моральної шкоди, 5439,21 грн судового збору та 2000 грн правничої допомоги, а всього 451350,21 грн.

На виконання рішення суду позивачем було отримано виконавчий лист, який спочатку було пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ), а потім приватному виконавцю виконавчого округу Черкаської області Плесюку О. С.

Після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. позивач дізнався, що ОСОБА_2 , розуміючи про існування боргу перед ОСОБА_1 , перед зверненням останнього з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, а саме 08.04.2016 (тобто за 6 днів до подачі позову), 15 квітня 2016 року (тобто через один день після звернення з позовом та в день відкриття провадження у справі про стягнення боргу за договором позики) та 28 квітня 2016 року (тобто через 14 днів з дня звернення з позовом та через 3 дні після першого судового засідання) уклав договори дарування всього належного ОСОБА_2 нерухомого майна з рідними дочками.

Вважає, що вищевказані договори дарування та акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу підлягають визнанню недійсними, як такі, що вчинені з наміром завдати шкоди іншій особі.

Просить суд визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 1094, та визнати недійсним акт приймання-передачі майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН», від 22 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - директором ТОВ «СК ЕККОН», посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 2375, та припинити право власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 та поновити право власності за ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 874, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого у реєстрі № 876 та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі № 878, припинити право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки кадастровий номер :02:001:0414 і кадастровий номер :02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 та поновити право власності за ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 997, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 999, та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 15.04.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 1001, та припинити право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки кадастровий номер :02:002:0156 і кадастровий номер :02:002:017 за адресою : АДРЕСА_3 та поновити право власності за ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування нерухомого майна від 28 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 1094, та визнано недійсним акт приймання-передачі майна до статутного фонду ТОВ «СК ЕККОН», від 22 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - директором ТОВ «СК ЕККОН», посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 2375, та припинено право власності ТОВ «СК ЕККОН» на нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 874, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі № 876 та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований у реєстрі № 878, припинено право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки кадастровий номер :02:001:0414 і кадастровий номер :02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним договір дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 997, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 999, та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 15.04.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрований в реєстрі № 1001, та припинено право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки кадастровий номер :02:002:0156 і кадастровий номер :02:002:017 за адресою : АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «СК ЕККОН» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3633,60 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач, відчужуючи належні йому на праві власності житлові будинки та земельні ділянки на користь своїх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а нежитлову будівлю, гараж на користь доньки ОСОБА_4 , був обізнаний про наявність невиконаних зобов`язань по поверненню позики на користь ОСОБА_1 , передбачав можливе стягнення з нього на користь позивача коштів за рішенням суду, тому суд вважав, що боржник усвідомлював негативні наслідки для себе та мав намір всупереч інтересам ОСОБА_1 уникнути цих наслідків.

Суд дійшов висновку, що такі дії ОСОБА_2 не можна визнати добросовісними у розумінні п. 6 ч. 1 та ч. 3 ст. 3 ЦК України, а правова мета оспорюваних договорів дарування є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена даними правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі). За викладеного суд визнав недійсними оспорюванні правочини на підставі ст. 234 ЦК України.

Щодо вимог про повернення права власності на вищевказане майно ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що при визнанні договорів дарування недійсними, право власності поновлюється автоматично за попереднім власником.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_2 адвокат Соловей О. П. вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Судові витрати та витрати на оплату праці адвоката віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на судову практику Верховного Суду, зокрема постанову Верховного Суду у справі № 607/1478/21, провадження №61-5246св22 щодо питання про визначення належного позивача, постанова Великої палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду у справі № 1-23-32/135-08-4825 та постанову КГС Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 761/45721/16-ц.

08 серпня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий представником ОСОБА_1 адвокатом Ульяновим С. М. в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 є належним позивачем у даній справі і має право на захист своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів, а посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем не відповідає дійсності та є помилковим твердженням відповідача.

Вважає рішення Жашківського районного суду Черкаської області законним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі, яка подана 04 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд», представник ОСОБА_3 адвокат Ганчук Г. В. просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25.06.2025 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що для визнання оспорюваних позивачем договорів дарування недійсними внаслідок їх фіктивності, позивач повинен був довести, а суд першої інстанції встановити, зокрема, відсутність виконання та відсутність намірів сторін таких договорів на настання правових наслідків укладення таких договорів.

Однак варто констатувати, що вказані обставини позивачем не були доведені, а судом першої інстанції були встановлені на підставі припущень.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставних та необґрунтованих висновків про відсутність наміру у сторін спірних договорів на реальне настання правових наслідків укладення таких договорів та безпідставно кваліфікував їх як фіктивні.

На думку скаржника, визнання недійсними всіх оспорюваних договорів дарування не було необхідним для забезпечення захисту прав ОСОБА_1 та порушує справедливий баланс між правами останнього та втручанням у права мирного володіння майном відповідачів у даній справі.

Крім того, вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності, про що в суді першої інстанції під час розгляду даної справи ОСОБА_6 не заявляла, оскільки не була та не могла бути обізнаною про пропуск позовної давності позивачем.

Фактичні обставини справи

Згідно ухвали Жашківського районного суду Черкаської області від 15.04.2016 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та призначено справу до розгляду на 10 год. 00 хв. 25.04.2016 (т. а.с. 6)

Відповідно до рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01.06.2016 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 361896 грн основного боргу, 63590 грн пені, 18439 грн заподіяних збитків, 5000 грн моральної шкоди, 5439,21 грн судового збору та 2000 грн правничої допомоги, а всього 451350,21 грн (т. 1 а.с. 7).

11.07.2016 Жашківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист у цивільній справі № 693/379/16-ц (т. 1 а.с. 8).

14.02.2024 постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Сиротюком Д. В. виконавчий лист № 693/379/16-ц виданий 11.07.2016 Жашківським районним судом Черкаської області повернуто стягувачу (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. відкрито виконавче провадження № 75799689 на підставі виконавчого листа № 693/379/16-ц виданого 11.07.2016 Жашківським районним судом Черкаської області (т. 1 а.с. 10).

З листа приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плюсюка О. С. від 04.10.2024 № 1843, вбачається, що за результатами вжитих приватним виконавцем заходів не встановлено наявність у боржника рухомого чи нерухомого майна. Водночас встановлено, що боржником були відчужені на користь доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступні об`єкти нерухомості: житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування, серії та номер: 997, виданий 15.04.2016, видавник: Приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.; нежитлову будівлю, гараж, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування серії та номер: 1094, виданий 28.04.2016, видавник: Приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.; земельну ділянку :02:002:0156, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування, серії та номер: 999, виданий 1.04.2016,Ю видавник: Приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П.; земельну ділянку :02:002:0157, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування, серії та номер 100, виданий 1.04.2016, видавник: Приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П. (т. а.с. 11).

Відповідно до договору дарування нерухомого майна від 28.04.2016 посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 подарував, а дочка ОСОБА_4 прийняла в дар нежитлову будівлю, гараж під літерою «В», загальною площею 743,6 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташована на земельній ділянці Литвинівської сільської ради розміром 0,093 га, яка надана для обслуговування потреб територіальної громади (розміщення та обслуговування нежитлової будівлі (гаража), кадастровий номер земельної ділянки: :001:0083 (т. 1 а.с.12).

Згідно з договором дарування будинку від 15.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 передає безоплатно, а дочка гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 приймають у власність в рівних долях житловий будинок з надвірними спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_3 , та розташовані на земельній ділянці розміром 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:016, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд і належить дарителю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 962128, виданого 18 лютого 2008 року Жашківської міської радою, відділом земельних ресурсів у Жашківському районі. На цій земельній ділянці розташований житловий будинок з прибудовою під літерою «А», цегла, загальна площа якого становить 98,21 кв. м, житлова площа 60,6 кв. м, підвал під «а» (т. 1 а.с.14).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15.04.2016 посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язується передати, а дочки гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 приймають в дар в рівних долях земельну ділянку розміром 0,2093 га, кадастровий номер :02:002:0157, надану для ведення особистого селянського господарства та розташовану: АДРЕСА_3 , склад угідь: рілля - 0,2093 га (т. 1 а.с.15).

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 15.04.2016 посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язується передати, а дочки гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 приймають в дар в рівних долях земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0156, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та розташовану: АДРЕСА_3 , склад угідь: прибудинкова територія - 0,1000 га (т. 1 а.с.16).

Відповідно до договору дарування будинку від 08.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 передає безоплатно, а дочка гр. ОСОБА_3 приймає у власність житловий будинок з надвірними спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_2 та розташованого на земельній ділянці розміром 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0414, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належить дарителю на підставі Державного акту на права власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 614390, виданого 03 серпня 2007 року Жашківською міською радою, Жашківським районним відділом земельних ресурсів. На цій земельній ділянці розташований житловий будинок під літерою «А», глина обл. цеглою і плиткою, загальна площа якого становить 139,4 кв. м, житлова - 62,7 кв. м, веранда під літерою «а», підвал під «А» під літерою «В», сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «Д», літня кухня під літерою «Г», огорожа під № 1,2,3; криниця під літерою «К», вимощення під № 1 (т. а.с.17).

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 08.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язується передати, а дочка гр. ОСОБА_3 приймає в дар земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0414, склад угідь: прибудинкова територія - 0,1000 га, яка розташована: АДРЕСА_2 (т. а.с.18).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 08.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., ОСОБА_2 зобов`язується передати, а дочка гр. ОСОБА_3 приймає в дар земельну ділянку загальною площею 0,0127 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:041, яка надана для ведення особистого селянського господарства, склад угідь: рілля -0,0127 га, та розташована: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.19).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що за ОСОБА_4 15.04.2016 зареєстровано 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0156, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0157, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 26).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що за ОСОБА_3 15.04.2016 зареєстровано 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0156, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0157, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 08.04.2016 року зареєстровано житловий будинок по АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0415, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0414, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 27-28).

Згідно з актом приймання-передачі майна до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» від 22 грудня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П., засновник ТОВ «СК ЕККОН» Ручка Л. П. згідно рішення № 1 від 12 липня 2024 року «Про створення ТОВ «СК ЕККОН» передає, а директор товариства Бевзюк В. В. приймає: нежитлову будівлю (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під індексним номером: 58577021, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 09, будівля знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності кадастровий номер :02:001:0083 (т. 1 а.с.13).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Одним і з визначених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 цієї статті).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними спірних договорів дарування, ОСОБА_1 посилався на вимоги ст. 203, ст. 215, ст. 234 ЦК України і зазначав, що оспорювані договори мають ознаки фраудаторності, оскільки вчинені сторонами з метою уникнення виконання дарувальником ( ОСОБА_2 ) судового рішення.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(І1)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України не суперечать ч. 2 ст. 58 Конституції України та вказано, що, оцінюючи домірність припису ч. 3 ст. 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису ч. 1 ст. 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у ч. 3 ст. 13 ЦК України, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України виснував, що ця мета є правомірною (легітимною).

Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2024 року в справі № 700/337/23, від 10 липня 2024 року в справі № 201/3274/21, від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 виснував, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (позиція Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 369/8077/19).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 201/3274/21, від 22 листопада 2023 року в справі № 128/1878/20).

У ЦК України закріплений підхід, за якого оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки нікчемність правочину має місце тільки в разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що перебуває в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), зокрема виснувала, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Тобто Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:

- фіктивного (ст. 234 ЦК України):

- такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. ст. 3, 13 ЦК України);

- такого, що порушує публічний порядок (ч. 1 та ч. 2 ст. 228 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значущих дій.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Подібні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила і в постанові від 07 вересня 2022 року в справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21).

Отже, Верховний Суд сформував усталену судову практику про можливість оскарження такого (фраудаторного) правочину особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин, якщо ця особа доведе, що особа, яка уклала договір та відчужила за ним майно, свідомо погіршила свій майновий стан з метою уникнення відповідальності перед кредитором.

Зазначене повністю відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11, про те, що оспорити фраудаторний правочин в судовому порядку може лише кредитор, якщо такий правочин призвів до неможливості задовольнити його вимоги за рахунок такого майна.

У постановах Верховного Суду від 09 серпня 2024 року в справі № 361/155/21, від 29 червня 2022 року в справі № 750/11492/19 вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Водночас та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (зокрема й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (постанова Верховного Суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 01.06.2016 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 361896 грн основного боргу, 63590 грн пені, 18439 грн заподіяних збитків, 5000 грн моральної шкоди, 5439,21 грн судового збору та 2000 грн правничої допомоги, а всього 451350,21 грн.

Станом на час подачі позову вказаний борг відповідач ОСОБА_2 не повернув, проте уклав ряд договорів дарування на відчуження належного йому нерухомого майна.

При цьому, ОСОБА_2 , відчужуючи належні йому на праві власності житлові будинки та земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 на користь своїх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а нежитлову будівлю, гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь доньки ОСОБА_4 , був обізнаний про наявність невиконаних зобов`язань по поверненню позики на користь ОСОБА_1 , передбачав можливість стягнення з нього на користь позивача коштів за рішенням суду, тобто усвідомлював негативні наслідки для себе та мав намір всупереч інтересам ОСОБА_1 уникнути цих наслідків.

Такі дії ОСОБА_2 не можна визнати добросовісними у розумінні п. 6 ч. 1 та ч. 3 ст. 3 ЦК України, адже він діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив оспорювані договори дарування, які порушують майнові інтереси стягувача і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, а правова мета оспорюваних договорів дарування є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі).

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недійсність оспорюваних правочинів на підставі ст. 234 ЦК України та припинення права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ТОВ «СК ЕККОН» на майно отримане за відповідними договорами дарування.

Посилання скаржника на те, що на сьогодні судове рішення виконане, не має правого значення, оскільки станом на час розгляду справи судом першої інстанції рішення суду виконане не було, а апеляційна інстанція переглядала судове рішення станом на дату його ухвалення.

Судом першої інстанції також вірно зауважено, що при визнанні договорів дарування недійсними, право власності поновлюється автоматично за попереднім власником, тому відсутні підстави для задоволення вимог про повернення права власності на вищевказане майно ОСОБА_2 . В цій частині рішення суду сторонами не оскаржувалось.

23 жовтня 2025 року представником ОСОБА_2 адвокатом Поліщуком П. П. подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить прийняти її та дослідити під час розгляду справи докази та застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності.

Заяву мотивує тим, що позивач, звертаючись до суду з позовом, стверджував, що обставини укладення скаржником спірних договорів стали йому відомі не раніше 04.10.2024.

Зазначає, що після завершення 09.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. С. виконавчого провадження № 75799689 щодо примусового виконання виконавчого листа Жашківського районного суду Черкаської області № 693/379/16-ц, виданого 11.07.2016, у зв`язку з його повним виконанням, скаржник, звернувшись до відділення АТ КБ «Приватбанк» з метою зняття зі свого рахунку грошових коштів, отримав інформацію про наявність арешту на таких коштах, накладеного постановою державного виконавця Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні № 51676064 щодо примусового виконання того ж виконавчого листа Жашківського районного суду Черкаської області № 693/379/16-ц, виданого 11.07.2016, що й у виконавчому провадженні № 75799689.

Здійснюючи перегляд матеріалів виконавчого провадження № 51676064 в Автоматизованій системі виконавчого провадження, представник скаржника Швеця П. О. виявив серед них заяву позивача від 29.08.2016 та лист начальника Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області С. М. Селецького від 31.08.2016 № 3526, яким надано відповідь позивачу на вказану вище заяву, та повідомлено позивачу, що зазначене ним в заяві про відкриття виконавчого провадження нерухоме майно скаржнику вже не належить, а належить іншим особам відповідачам у цій справі.

Вказані документи були завантажені до Автоматизованої системи виконавчих проваджень лише 27.08.2019, тобто через три роки після їх створення, та з назвою файлів «DOC026.PDF», «DOC027.PDF» та «DOC026.PDF», які унеможливлюють ідентифікувати суть такого документа по його назві.

Тобто, з наведених документів вбачається, що про відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна на підставі спірних договорів дарування позивачу стало відомо ще 31.08.2016, про що ОСОБА_2 не було відомо станом на момент розгляду даної справи судом першої інстанції у зв`язку з неправдивим повідомленням таких обставин позивачем.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 адвоката Ганчука Г. В., яка подана 04.11.2025, містить заяву про застосування строків позовної давності.

Заяву мотивовано тим, що після ознайомлення її представника в електронному кабінеті в системі Електронний Суд з матеріалами заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності, перед пред`явленням приватному виконавцю для примусового виконання виконавчого листа Жашківського районного суду Черкаської області № 693/379/16-ц, виданого 11.07.2016, вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в межах виконавчого провадження № 51676064.

Представник ОСОБА_3 здійснював перегляд матеріалів виконавчого провадження № 51676064 в Автоматизованій системі виконавчого провадження та виявив серед них документи, які також були додані ОСОБА_2 до його заяви про застосування позовної давності, а саме заяву ОСОБА_1 від 29.08.2016, відповідно до якої останній просить повідомити інформацію щодо причин не накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 відповідно до інформаційної довідки з реєстру нерухомого майна, доданої ОСОБА_1 до заяви про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження № 51676064 наявний лист начальника Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області С. М. Селецького від 31.08.2016 № 3526, яким надано відповідь ОСОБА_1 на вказану вище заяву, та повідомлено йому, що зазначене ним в заяві про відкриття виконавчого провадження нерухоме майно ОСОБА_2 вже не належить, а належить іншим відповідачам у цій справі.

Тобто, з наведених документів вбачається, що про відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна на підставі спірних договорів дарування позивачу стало відомо ще 31.08.2016.

При цьому в позовній заяві ОСОБА_1 повідомив інші, неправдиві відомості таких обставин.

Наголошує, що про існування вказаних вище заяви ОСОБА_1 та листа органу ДВС у відповідь на неї, ОСОБА_3 не здогадувалася та не мала можливості припускати, що такі існують, оскільки вона не була стороною виконавчого провадження № 51676064 та не мала доступу до матеріалів такого виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відповідно не могла встановити наявність вказаних вище доказів станом на момент розгляду даної справи судом першої інстанції.

Розглянувши подані заяви про долучення доказів та про застосування строків позовної давності апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Підтверджуючи доводи заяви про застосування строків позовної давності, представник ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 надали суду нові докази.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5 ст. 83 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 120 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі N 175/957/19 (провадження N 61-12294св20).

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як зазначено у рішеннях ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні № 51676064, яке відкрите 14.07.2016 та мав цікавитись ходом виконавчого провадження та ознайомлюватись із наявними в ньому документами, що спростовує доводи ОСОБА_2 про неможливість отримання відповідних доказів раніше.

Крім того, ОСОБА_2 та його представник були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, брали участь в судових засіданнях.

Інші доводи в обґрунтування підстав прийняття апеляційним судом нових доказів не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для прийняття заяв представника ОСОБА_2 - адвоката Поліщука П. П. про долучення доказів та застосування строків позовної давності.

На ряду з цим, ОСОБА_3 не була учасником виконавчого провадження № 51676064 та відповідно не мала доступу до його матеріалів, тому наявні підстави для прийняття поданих нею доказів та заяви про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Як встановлено ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) наголошував на тому, що «перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову в матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення».

Норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, тому обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Порівняльний аналіз термінів, застосованих у ст. 261 ЦК України, «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Позивач повинен довести не тільки факт незнання про порушене право, а також спростувати вказану презумпцію, тобто довести наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали дізнатись про порушене право.

Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Для цілей застосування ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 липня 2018 року у справі № 183/1617/16 (п. 138), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (п. 66), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (п. 33.2)).

У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, права визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 362/196/15-ц (провадження № 61-16160св18).

Із заяви ОСОБА_1 від 29.08.2016 адресованої начальнику відділу ДВС Жашківського районного управління юстиції та листа начальника Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області С. М. Селецького від 31.08.2016 № 3526, вбачається що позивачу ОСОБА_1 з серпня 2016 року відомо про порушення його прав, як стягувача у ВП № 51676064, а отже ним пропущено строк на подачу позову, про що зроблено заяву ОСОБА_3 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Враховуючи предмет спору, позовні вимоги до кожного із відповідачів, встановлені судами обставини про те, що із заявою про застосування позовної давності у справі, у визначеному законом порядку, звернулась лише ОСОБА_3 є підстави для застосування апеляційним судом строку позовної давності лише до позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та відмови в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір при зверненні до суду у розмірі 3633,60 грн, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 5450,40 грн, ОСОБА_3 4360,32 грн.

Отже, із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ТОВ «СК ЕККОН» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1816,8 грн, по 605,50 грн з кожного, за подачу апеляційних скарг із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 2180,16 грн, а на користь ОСОБА_2 2725,2 грн.

В решті рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року по суті заявлених вимог слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Солов`я Олега Петровича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Ганчука Григорія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року в частині визнання недійсними: договору дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договорів дарування земельних ділянок від 08 квітня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині ОСОБА_3 , договорів дарування земельних ділянок від 15 квітня 2016 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в частині ОСОБА_3 ; припинення права власності ОСОБА_3 на: житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0414 і :02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0156 і :02:002:017 за адресою: АДРЕСА_3 та розподілу судових витрат скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про:

визнання недійсним договору дарування будинку від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі № 874, реєстраційний номер нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09, номер запису про право власності 14139698;

визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого у реєстрі № 876, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09, номер запису про право власності 14138690;

визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В.П., зареєстровано у реєстрі № 878, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09, номер запису про право власності 14139216;

припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0414 і :02:001:0415 за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнання недійсним договору дарування будинку від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі № 997, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09, номер запису про право власності 14239367 відносно ОСОБА_3 ;

визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі № 999, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 209, номер запису про право власності 14238460 відносно ОСОБА_3 ;

визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 15.04.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Шелудько В. П., зареєстрованого в реєстрі № 1001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09, номер запису про право власності 14237593 відносно ОСОБА_3 ;

припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0156 і :02:002:0157 за адресою: АДРЕСА_3 відносно ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕККОН» та користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1816,8 грн, по 605,5 грн з кожного.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2180,16 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2725,2 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко