ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1919/24Головуючий у 1-й інстанції Тренич А.Г.
Провадження № 22-ц/817/153/26 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Хоміцька С.О.

представника ОСОБА_1 адвоката Білої У.М.,

представника ОСОБА_2 адвоката Каменецької Х.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 597/1919/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року (постановлену суддею Тренич А.Г., повний текст якої складено 19 листопада 2025 року) про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Заліщицького районного суду Тернопільської області знаходиться вказана цивільна справа.

19 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Каменецька Христина Дмитрівна подала до суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що предметом спору у даній справі (за первісним позовом) є визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 90.00 кв.м., житловою площею 54.80 кв.м. в багатоповерховій житловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Необхідність застосування заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що право власності на спірну квартиру оформлено та зареєстровано за відповідачкою. Позивач в квартирі не зареєстрований. Вважає, що дана квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

У зв`язку із наведеним просила суд застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру та заборони вчиняти дії щодо неї.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року заяву задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 90.00 кв.м., житловою площею 54.80 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 22792708, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Біла Уляна Михайлівна подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем за первісним позовом до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів того, що відповідачка буде ухилятись від виконання можливого рішення суду чи створювати обставини, які б ускладнили чи унеможливили його виконання та не доведено, що без вжиття заходів забезпечення позову захист прав та інтересів позивача стане неможливим.

Також зазначає, що відповідачка не зможе без згоди позивача відчужити спірну квартиру.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

22 грудня 2025 на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Каменецької Христини Дмитрівни надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що відповідачка категорично заперечує, що спірна квартира відповідно до ч.2 ст.60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, як і не визнає того факту, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя під час їхнього перебування у шлюбі, безпідставно намагаючись переконати суд, що вона була придбана за кошти її матері. Таким чином існують обґрунтовані підстави вважати, що спірна квартира, до набрання рішенням законної сили, без згоди позивача, який наразі не зареєстрований в квартирі, може бути відчужена відповідачкою на користь третіх осіб.

Звертає увагу на те, що заявлений захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Біла Уляна Михайлівна апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в них.

Представник ОСОБА_2 адвокат Каменецька Христина Дмитрівна проти апеляційної скарги заперечила та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову в даній справі є вимоги про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя на квартиру загальною площею 90.00 кв.м., житловою площею 54.80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та визнання вказаної квартири особистою приватною власністю. Ціна даного позову становить 991115.35 грн.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник майновий спір з приводу квартири АДРЕСА_3 .

Згідно рішення Виконавчого комітету Заліщицької міської ради від 30 серпня 2007 року №325 «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 », свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 квітня 2008 року, витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно №18381029 від 04 квітня 2008 року та технічного паспорту на квартиру, право власності на вищезазначену спірну квартиру оформлено та зареєстровано за відповідачкою - ОСОБА_1 .

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 є власником вищевказаної квартири, остання має реальну можливість розпоряджатися нею.

У даній справі сторона позивача має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нерухомого майна, власником якого є відповідачка, що, безумовно, утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення.

Тому, без вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову у спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Дана правова позиція позивача узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №760/5582/20.

Таким чином наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Суд першої інстанції, станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірним та справедливим, а також таким, що відповідатиме реальному захисту прав та інтересів заявника, буде вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти дії, спрямовані на відчуження чи обтяження вказаного вище нерухомого майна, власником якого є відповідачка.

Апеляційний суд враховує, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти дії щодо вказаної квартири не перешкоджатимуть відповідачці використовувати квартиру за цільовим призначенням.

Доводи апелянта про те, що в заяві про забезпечення позову не зазначено в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки сторона позивача обґрунтувала, що відповідачка фактично позов не визнає, оскільки вважає, що спірна квартира є її особистою приватною власністю.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження можливого відчуження відповідачем нерухомого майна чи ускладнення виконання можливого судового рішення, не спростовують висновків суду про наявність передбачених процесуальним законом підстав для заборонити вчиняти будь-які дії, оскільки відповідачка, як титульний власник нерухомого майна, має право в будь-який час провести його відчуження.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання представника апелянта на те, що відповідачка не зможе відчужити спірну квартиру без згоди позивача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано.

Наведене, у свою чергу, дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову і можливе відчуження нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував місцевий суд, є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки нерухоме майно залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином забезпечив вимоги позивача, що відповідає принципам співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідача та третіх осіб.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 12 січня 2026 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак