Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №344/10927/25

22 січня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Битківського Л.М.,

з участю : секретаря Сливінської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 24899,00 грн. за кредитним договором № 190965543 від 02 лютого 2021 року, що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладено кредитний договір № 190965543 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачці кредит на споживчі потреби в розмірі 7000 грн.; строк кредитування 30 днів зі сплатою в розмірі 0,61 % від суми кредиту за кожний день користування.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого та подальших укладених додаткових угод ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги від відповідачки коштів за Кредитним договором №190965543 від 02 лютого 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги від відповідачки коштів за Кредитним договором №190965543 від 02 лютого 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а позивач ТОВ «ФК «Ейс» набув право вимоги грошових коштів від відповідачки.

У зв`язку з невиконанням умов договору у відповідачки утворилася заборгованість за кредитом. Станом на момент подання позовної заяви загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 24899,00 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 17899,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами. Відповідачка у добровільному порядку заборгованість за вказаним договором не погасила.

Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час розгляду справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надала.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 190965543. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачці кредит на споживчі потреби в розмірі 7000 грн.; строк кредитування 30 днів зі сплатою в розмірі 0,61 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого та подальших укладених додаткових угод ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги від відповідачки коштів за Кредитним договором №190965543 від 02 лютого 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги від відповідачки коштів за Кредитним договором №190965543 від 02 лютого 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а позивач ТОВ «ФК «Ейс» набув право вимоги грошових коштів від відповідачки.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», загальна сума заборгованості станом на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 24899,00 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 17899,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копія, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору та договорів факторингу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

За таких обставин суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 190965543 від 02 лютого 2021 року в розмірі 24899,00 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 17899,0 грн сума заборгованості за нарахованими процентами.

Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на рахунок відповідачки, у зв`язку з чим з неї слід стягнути 2422,40 гривень судового збору за подання позовної заяви.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору №29/05/25-01 про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року та додаткову угоду №5 до нього від 30 травня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 29 травня 2025 року. Із вищевказаних документів видно, що вартість наданих послуг становить 7000 грн.

Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідачки. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи. На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. До калькуляції витрат на правову допомогу включено окремо вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та підготовка та подача клопотань. Відшкодуванню, на думку суду, підлягає лише вартість послуги щодо складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №190965543 від 02 лютого 2021 року в розмірі 5000 грн. В задоволенні решти вартості наданих послу слід відмовити, оскільки вивчення матеріалів справи та підготовка клопотання та адвокатського запиту, поданих разом з позовною заявою є складовою частиною послуг зі складання позовної заяви і окрема тарифікація цих дій є безпідставною.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, ст.11, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст. 100, 141, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 24899,00 грн заборгованості за кредитним договором № 190965543 від 02 лютого 2021 року, а також - 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2422,40 грн судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Битківський