Справа № 577/7417/25
Провадження № 2/577/331/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцової О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про припинення стягнення аліментів, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 09.10.2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області було винесено судовий наказ № 577/5415/23 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.10.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного судового наказу Солом`янським ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 19.10.2023 року було відкрито виконавче провадження № 73053986, яке на сьогодні знаходиться на виконанні. ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_3 досягла повноліття. Оскільки дитина досягла повноліття, позивач просить припинити з 04.10.2025 року стягнення з нього аліментів на її утримання. Крім того, просить суд визнати вище зазначений судовий наказ таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 1 937 грн. 92 коп.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с. 26,27).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_6 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 19-24).

Третя особа: Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 17).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

09.10.2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області було видано судовий наказ № 577/5415/23 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.10.2023 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6).

19.10.2023 року Солом`янським ВДВС у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України року було відкрито виконавче провадження № 73053986, яке на час розгляду справи знаходиться на виконанні (а.с.7).

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст. 181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому, ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова ВС від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).

Припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)).

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З аналізу ст. 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, не витрачає отримувані ним аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Обставиною, що має істотне значення у вирішенні вказаного спору, позивач фактично зазначає те, що донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

За таких обставин, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки на день подання даного позову ОСОБА_3 вже досягла повноліття, і після 04.10.2025 року стягнення аліментів на її утримання припинилось, тому підстави для припинення стягнення аліментів з позивача на момент розгляду даної справи відсутні.

Згідно ст.173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених в ч. 2 ст. 432 ЦПК України, позивачем та його представником суду надано не було, а тому в цій частині позовних вимог також необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача.

Керуючись ст. 180, 192, 267-271, 273 Сімейного Кодексу України, ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 10, 12, 81,173, 259, 263 - 265, 354, 431-435 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 01 листопада 2001 року Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області, РНКОПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, адреса: 03057, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 50, 5-й поверх, .

Суддя Буток Т. А.