Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1549/25

08 січня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В. за участі представника позивача адвоката Гоголь М.М., представника відповідача адвоката Озарківа М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

14 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 5 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В обгрунтування позову вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2025 року.

За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає.

Після виконання вимог п.2 ч.1 ст.187 ЦПК України, ухвалою від 21 листопада 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.

Представник відповідача 08 грудня 2025 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені вимоги визнає частково. Він не заперечує свого обов`язку утримувати дитину, однак вважає заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 5 000 грн щомісячно необґрунтованим та таким, що не відповідає його матеріальним можливостям.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідач зазначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір у повному обсязі прожиткового мінімуму може бути присуджений лише за умови достатності доходів платника аліментів. У 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком до шести років становить 2 563 грн, у зв`язку з чим відповідач погоджується на сплату аліментів у розмірі 50 відсотків зазначеного показника.

Відповідач наголошує, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків рівною мірою. Він зазначає, що його єдиним доходом є мінімальна заробітна плата у розмірі 8 000 грн на місяць, якої недостатньо для забезпечення власних потреб. Крім того, на його утриманні перебуває мати, яка потребує постійного та дороговартісного лікування.

Також відповідач указує, що позивачка не надала доказів фактичних щомісячних витрат на дитину в сумі 5 000 грн і не обґрунтувала заявлений розмір аліментів. З огляду на наведене, відповідач вважає себе неспроможним сплачувати аліменти у заявленому розмірі та просить визначити їх у межах мінімального гарантованого розміру, передбаченого законом.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Гоголь М.М. вимоги позову підтримала у повному обсязі. Зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у вказаній у позові сумі. Надана відповідачем довідка про розмір його доходів за місцем роботи у ФГ «Золотий гребінець» є вибірковою, оскільки відображає, його доходи за 3 місці, тоді як їй відомо, що відповідач працює у ФГ два роки. Крім того, відповідачем не надано доказів, що він здійснював будь-які витрати на лікування матері. Наявність захворювань у матері відповідача не свідчить про те що останній її утримує та здійснює відповідні витрати. Крім того їй відомо, що у відповідача є рідна сестра, яка також може допомагати матері.

Представник відповідача адвокат Озарків М.Д. позов визнав частково. Підтримав доводи відзиву відповідача. Пояснив, що відповідач не має відповідних доходів та не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно. Вказує, що відповідач, вимушений витрачати значні коти на лікування матері, яка страждає на ряд хронічних хвороб та потребує постійної допомоги та лікування.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 12 лютого 2022 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у Богородчанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 15. Рішенням Богородчаснького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2025 року, їх шлюб було розірвано (а.с.11).

Позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Малолітній ОСОБА_4 проживає з позивачем ОСОБА_1 (а.с.7,8) за адресою АДРЕСА_1 .

В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили.

Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом N 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року N 3111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27.11.92 року, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Одним із способів захисту інтересів дитини є його фінансове утримання після розлучення. Аліментні зобов`язання виникають з моменту народження дітей - до їх повноліття (18 років або до 23 років, у окремих випадках).

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положеннями ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Вищевказані положення кореспондуються з роз`ясненнями зазначених в п. п. 17, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якими також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Так під час судового розгляду судом не встановлено, що відповідач має певні обтяження за станом здоров`я чи майновий стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, який просила стягнути на її користь позивач на утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому суд враховує, що позивач проживає разом із малолітньою дитиною дітьми віком 2 років, не працює.

Згідно довідки серії МСЕ №0259242 від 28 травня 2009 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності (по слуху) (а.с.10), що об`єктивно обмежує її можливості щодо працевлаштування та отримання стабільного доходу, а отже впливає на її матеріальний стан та можливість самостійно забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, відомості про його доходи, а саме загальна сума доходів з 22 серпня по 31 жовтня 2025 року складає 17 904, 76 грн. (а.с.22). Разом із тим суд враховує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, не позбавлений можливості здійснювати трудову діяльність та отримувати дохід, а отже має реальну здатність виконувати покладений на нього законом обов`язок щодо утримання своєї малолітньої дитини та сплачувати визначену суму аліментів у розмірі по 5000 грн., який б забезпечував необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Надані відповідачем медичні документи, щодо наявності ряду захворювань у його матері(а.с.23-36), не можуть бути визнані належними та достатніми доказами неможливості сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, оскільки відповідачем не надано доказів понесення ним фактичних витрат на лікування матері, їх розміру, періодичності та джерел фінансування, а також доказів того, що такі витрати істотно впливають на його платоспроможність. Крім того, суд зазначає, що навіть наявність у відповідача обов`язку утримувати матір не звільняє його від першочергового обов`язку утримувати свою малолітню дитину, який прямо передбачений статтями 180, 181 Сімейного кодексу України та має пріоритетний характер.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи матеріальне становище сторін, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, виправдання дійсними потребами дитини у розвитку, приймаючи до уваги те, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, щорічні потреби дитини, які з віком постійно зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, які є загальновідомими та не потребують доказування, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, до їх повноліття.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі наведеного, ст. 180 -183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 141, 263 - 265, 280-281 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 11 листопада 2025 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: