Дата документу 12.01.2026
Справа № 334/8138/25
Провадження № 2-з/334/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року суддя Дніпровського районного суду м. Запоріжжя Козлова Н.Ю. розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Железняк Л.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

адвокат Железняк Л.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про стягнення суми боргу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справа надійшла у провадження судді Козлової Н.Ю.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року позовна заява прийнята до провадження. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою від представника позивача надійшло клопотання про витребування у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яни Станіславівни завірені належним чином копії всіх оригіналів документів, на підставі яких проводилась реєстрація договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 03.07.2023 року, зареєстрованого за № 616, у якому покупцем значиться ОСОБА_3 , які сформовані у відповідну реєстраційну справу.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яни Станіславівни завірені належним чином копії всіх оригіналів документів, на підставі яких проводилась реєстрація договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 03.07.2023 року, зареєстрованого за № 616, у якому покупцем значиться ОСОБА_3 , які сформовані у відповідну реєстраційну справу.

У підготовчому судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яни Станіславівни, інформацію, чи посвідчувався нею в період з 20.06.2023 року про 03.07.2023 року договір займу, позички, пожертви або інший договір щодо передання грошових коштів на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За наявності такого договору надати копію вказаного договору та інші документи, пов`язані з його посвідченням, а також документи про походження коштів покупця в тому числі, що стосуються фінансового моніторингу по угоді.

Ухвалою суду від 25.11.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яни Станіславівни інформацію, чи посвідчувався нею в період з 20.06.2023 року про 03.07.2023 року договір займу, позички, пожертви або інший договір щодо передання грошових коштів на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За наявності такого договору надати копію вказаного договору та інші документи, пов`язані з його посвідченням, а також документи про походження коштів покупця в тому числі, що стосуються фінансового моніторингу по угоді.

На ухвалу суду приватним нотаріусом Корнієнко Я.С. 08.12.2025 р. листом № 750/01- 16 до суду спрямовані документи фінансового моніторингу, з яких вбачається, що для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 03.07.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики на суму 643389,00 грн, який офіційно було подано нотаріусу на підтвердження походження грошей для купівлі нерухомого майна. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 оформлена на ім`я ОСОБА_3 , на її ім`я існують документи, за якими вказану квартиру можливо продати або здійснити відчуження іншим способом.

У підготовчому судовому засіданні відповідачі позов не визнали та заперечували укладення договору позики та отримання від позивача грошей на купівлю квартири. Ухиляються від повернення боргу та не визнають борг як такий.

З вищенаведених підстав, представник позивача вважає, що у ОСОБА_1 є законні підстави вважати, що відповідачі будуть ухилятися від повернення боргу та будуть вчиняти дії для унеможливлення виконання рішення суду про стягнення з них суми боргу (шляхом приховування майна, а саме, його відчуження)

Тому, представник позивача просив суд вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту з забороною проводити відчуження будь-яким способом, здавати в оренду чи вчиняти інші дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ухвалення остаточного рішення у справі.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Отож, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить до таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ст.152ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Пункт 6 вказаної Постанови містить роз`яснення про те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Так, зі змісту заяви встановлено, що між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за договором займу від 03.07.2023 року у розмірі 643 000,00 грн. на придбання житла, а саме - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Спір у справі № 334/8138/25 вирішується судом по суті, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики. При цьому, відповідачі заперечують факт придбання квартири за грошові кошти позичальника.

Отож, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 726/822/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Про такі обставини повинні свідчити вчинення відповідачкою дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації. Існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відтак, проаналізувавши матеріали та доводи заяви про забезпечення позову, суд виснує, що між сторонами існує спір про стягнення заборгованості за договором позики та за твердженнями сторони позивача, відповідачі будуть ухилятися від повернення боргу та будуть вчиняти дії для унеможливлення виконання рішення суду про стягнення з них суми боргу (шляхом приховування майна, а саме, його відчуження).

Однак, окрім цих тверджень, до заяви про забезпечення позову не додано будь-яких підтверджуючих документів, які б свідчили про спроби відповідачів відчужити або вчинити інші дії з спірним майном. Достовірних та достатніх доказів на підтвердження таких намірів представником позивача надано не було, а твердження щодо можливого відчуження у майбутньому вказаного майна - є припущенням.

Враховуючи вищевикладені обставини, для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту з забороною проводити відчуження будь-яким способом, здавати в оренду чи вчиняти інші дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ухвалення остаточного рішення у справі, обґрунтованих підстав немає, а тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача адвоката Железняк Л.В. про забезпечення позову.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження №6117180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 1290гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

З матеріалів поданої заяви про забезпечення позову судом не встановлено доказів на підтвердження намірів у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужити майно, на яке представник позивача просить накласти арешт, а твердження адвоката Железняк Л.В. щодо можливого вчинення таких дій є тільки припущенням.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки представником позивача не наведено достатніх підстав для застосування забезпечення позову шляхом арешту нерухомого майна, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Железняк Лариси Володимирівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про стягнення суми боргу.

Керуючись ст. ст. 149153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Железняк Л.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про стягнення суми боргу - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Н.Ю.Козлова