Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/85/26
Провадження № 2/542/301/26
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2026 року Полтавська міська рада в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулась з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок несплати за користування земельною ділянкою в сумі 932 112 грн 44 коп. за період з 12.06.2025 по 31.12.2025.

Вирішуючи питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом, яке міститься в частині 1 статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України визначені правила виключної підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є стягнення плати за землю (орендної плати), зокрема, за користування без оформлення належного права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :19:005:0038 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є територіальна громада в особі Полтавської міської ради, на якій розміщені об`єкти незавершеного будівництва, належні відповідачу.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 910/6644/18 від 09.09.2020 виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як прямо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 викладено, що забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові не вважала за необхідне відступати від висновку, викладеного Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц, про те, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також до позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів (правочинів) щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Відповідно до визначених статтею 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» положень, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України ''Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини'', інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається ''належний суд'', тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відтак, зважаючи на встановлені обставини, в даному випадку слід застосувати правила виключної підсудності, і відповідно до положень статті 30 ЦПК України даний позов повинен розглядатись за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 187 ЦПК України, приймаючи до уваги, що провадження не відкрито, розгляд справи не розпочався, а справа належить до підсудності іншого суду, дану справу на підставі статті 31 ЦПК України необхідно направити за місцезнаходженням нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :19:005:0038 до Шевченківського районного суду м. Полтави, що знаходиться за адресою: вул. Навроцького, 5, м. Полтава, 36002, тобто за підсудністю.

Приймаючи рішення про направлення справи за підсудністю, зважаю на положення частини 1 статті 378 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі наведеного, керуючись статтями 30, 31, 187, 250 261, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовною заявою Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - передати на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Полтави (вул. Навроцького, 5, м. Полтава, 36002).

Відповідно до частини 2 статті 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Копію ухвали направити сторонам.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва