Справа №278/5262/25
У Х В А Л А

19 січня 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суду Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні мирову угоду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та виділення в натурі частки з спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 24.10.2025 відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

29.10.2025 надійшла заява про укладення мирової угоди між сторонами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 мирову угоду підтримала, просила її затвердити; зазначила, що спір полягав у тому, що сторони планували поділити дане майно, однак відповідач добровільно відмовився це робити, наразі сторони час уклали мирову угоду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача Бородін Д.В. просив затвердити мирову угоду.

На підставі ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії постановлення ухвали, складення повного тексту відкладено до 19.01.2026.

У підготовче судове засідання 19.01.2026 учасники не з`явились, тому проголошення ухвали суду відбулось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши зміст наданої суду мирової угоди та її відповідність вимогам закону, приходить до наступного.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Разом з тим, згідно положень частини першої статті 207ЦПК України мирова угода укладається щодо прав і обов`язків стосовно предмета спору, а не вчинення процесуальних дій. Відмова від позову є процесуальною дією, відмінною від укладення мирової угоди.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що вказана угода у повному обсязі не забезпечує майнових прав всіх сторін, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити, у зв`язку з тим, що вона суперечить нормам чинного законодавства та продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись ст. 207, 260-261, 268ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У затвердженні мирової угоди, укладеної 29.10.202 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по цивільній справі № 278/5262/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та виділення в натурі частки з спільної сумісної власності - відмовити.

Продовжити розгляд справи по суті та призначити підготовче судове засідання на 10:30 год 01.04.2026 у залі судових засідань у приміщенні Житомирського районного суду Житомирської області за адресою: м. Житомир Житомирської області, вулиця Покровська, 90.

Про час і місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, окремому оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Дубовік