ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м.Суми

Справа №584/381/24

Номер провадження 22-ц/816/20/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Токарєва С.М. у м. Путивлі Сумської області, повне судове рішення складено 24 грудня 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, збільшення розміру аліментів,

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 жовтня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який було розірвано рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2014 року.

Сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 вересня 2017 року позивачка вдруге уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 26 квітня 2023 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі по 2000 грн щомісяця на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття.

Після досягнення повноліття ОСОБА_3 продовжує навчання в Комунальному закладі Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж імені С.В.Руднєва», є студенткою третього курсу, навчається на державній основі, дата закінчення навчання 30 червня 2025 року.

До закінчення навчання ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від батьків, а саме: для придбання підручників, лекційного матеріалу, щоденного належного харчування, одягу, додаткові завдання з англійської мови, лікування тощо.

Працювати та отримувати самостійний дохід вона не має можливості, оскільки навчається на денній основі.

Крім того, молодша донька ОСОБА_4 навчається за програмою науково-педагогічного проекту «Інтелект України» і для забезпечення цього навчання існує необхідність у щомісячній сплаті 400 грн за комплект товару на навчання, також витрачаються кошти на репетиторів, дозвілля, оздоровлення та лікування дитини.

Розмір аліментів, які відповідач на даний час сплачує, не відповідають потребам доньки, цінам, які підвищилися на товари та послуги, в той час як він отримує стабільний дохід за кордоном та за останні роки придбав нерухоме майно.

Посилаючись на зазначене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 3000 грн щомісячно, на період навчання дочки, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Також позивачка просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання молодшої дочки, з 2000 грн до 3000 грн, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно на період навчання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 02 квітня 2024 року.

Рішення суду допущено до негайного виконання в межах суми платежу аліментів за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з указаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів на молодшу доньку ОСОБА_6 , ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що матеріальне становище відповідача значно покращилося у зв`язку зі зміною місця роботи та збільшенням доходу. ОСОБА_2 працює за кордоном, отримує стабільний дохід, достатній для сплати аліментів у зазначеному позивачкою розмірі.

Матеріальний стан позивачки навпаки погіршився у зв`язку із захворюванням опорно-рухового апарату. Вона змушена придбавати ліки на які витрачає щомісячно значну суму коштів.

Заявниця зауважує, що знаходження відповідача у безпечній країні, де можна працювати свідчить про покращення його матеріального стану, а його тимчасові розлади здоров`я, які проявляються у нервових потрясіннях (панічних атаках), є лише одним із способів ухилення від свого обов`язку, як батька, оскільки фізичних вад, які б не дозволяли йому працювати він не має.

Зазначила, що вартість продуктів харчування, одягу, предметів канцелярії значно зросла у порівнянні з часом, коли вирішувалося питання про стягнення аліментів, що обумовлює потребу у збільшенні розміру аліментів.

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів на молодшу доньку, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2005 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 10) та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, 15).

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17). Доньки проживають разом із матір`ю (а.с. 6, 14, 16).

23 вересня 2017 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 65 від 23 вересня 2017 року (а.с. 9).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 26 квітня 2023 року, яке набрало законної сили, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 26 грудня 2018 року розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочок: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у твердій грошовій сумі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 18-19).

На підтвердження витрат на навчальні матеріали, призначені для ОСОБА_9 , позивачка надала копію договору купівлі-продажу № 665 від 01 червня 2022 року та витяг із протоколу №1 від 10 червня 2012 року батьківських зборів, зі змісту яких вбачається, що комплект навчальних матеріалів на один навчальний місяць для дитини становить 400 грн за один комплект (а.с. 26-28).

На підтвердження своїх доводів щодо стану здоров`я позивачка ОСОБА_1 надала копію направлення на обстеження МРТ від 25 липня 2024 року щодо попереднього діагнозу: остеохондроз поширений з переважним ураженням шийного, поперекового відділів хребта, вторинний корінцевий больовий синдром (а.с. 95).

Відповідач з січня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 (а.с. 61-62). У новому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилися донька ОСОБА_11 та ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_4 (а.с. 65-66).

ОСОБА_10 винаймає ізольоване жиле приміщення в м. Суми за 9000 грн в місяць, що підтверджується договором найму від 02 квітня 2023 року (а.с. 64). Оренда житла сім`єю відповідача обумовлена необхідністю переміщення з території активних бойових дій.

Встановлено, що відповідач перебуває за межами України, працював у готелі «Дан» у м. Ейлат на посаді посудомийника з 14 жовтня 2021 року до 27 грудня 2021 року (а.с. 85).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження зміни її матеріального становища та матеріального становища відповідача з моменту ухвалення судового рішення про зміну розміру аліментів на доньок від 26 квітня 2023 року. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду також не спростовують.

Наданий позивачкою договір на підтвердження щомісячних закупівель матеріалів для навчання молодшої доньки датований 01 червня 2022 року, тобто ці витрати виникли до ухвалення указаного рішення про зміну розміру аліментів, а тому не свідчать про збільшення витрат на дитину після його ухвалення. Інших доказів на підтвердження збільшення витрат на утримання меншої доньки позивачка до суду не подала.

Доводи заявниці про те, що у ОСОБА_2 покращився матеріальний стан також жодними доказами не підтверджені. Одне лише її твердження, що відповідач працює в Ізраїлі і має значні доходи не є достатнім для висновку про покращення його майнового становища.

Твердження ОСОБА_1 про погіршення її матеріального стану у зв`язку із захворюванням опорно-рухового апарату та необхідністю придбавати ліки на які вона витрачає щомісячно значну суму коштів, висновків суду по суті спору також не спростовують, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх доходів, витрат на ліки та лікування, належних доказів на підтвердження обмеження працездатності у зв`язку із захворюванням позивачка до суду не подала.

Варто також зауважити, що відповідно до частини 2 статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Тобто закон передбачає механізм підвищення розміру аліментів шляхом індексації, яку здійснює виконавець відповідно до вимог ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відтак підвищення вартості продуктівхарчування, одягу, предметів канцелярії не є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки нею не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19 грудня 2024 року в оскаржуваній частинізалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

М. В. Щербаченко