Справа № 473/5489/25
УХВАЛА

іменем України

"20" січня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Управління поліції охорони в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійне навчання, однострій

ВСТАНОВИВ

у жовтні 2025 року Управління поліції охорони в Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійне навчання, однострій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом Управління поліції охорони в Миколаївській області № 232 о/с від 24 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на службу в поліцію та призначений на посаду поліцейського взводу № 1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки батальйону Управління поліції охорони в Миколаївській області з присвоєнням спеціального звання «рядовий поліції».

31 жовтня 2025 року між Управлінням поліції охорони в Миколаївській області, Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони і відповідачем було укладено договір № 1375 про підготовку і навчання поліцейського, вперше прийнятого на службу в поліції. Відповідно до п.1.5 вказаного договору вартість навчання визначається навчальним закладом на підставі затвердженого Департаментом поліції кошторису витрат на навчання та складає 66361,00 грн.

В порядку виконання обумовленого договору позивач перерахував на рахунок навчального закладу 39963,95 грн. Крім цього, відповідача було забезпечено одностроєм, вартість якого складає 16652,76 грн.

Наказом начальника Управлінням поліції охорони в Миколаївській області № 18 о/с від 08 січня 2025 року рядового поліції ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, відповідач після звільнення зі служби в Управління поліції охорони в Миколаївській області добровільно не здійснив відшкодування витрат за навчання у Вінницькому вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони в розмірі 39963,95 грн, а також вартості однострою в розмірі 14690,51 грн, у зв`язку з чим позивач у судовому порядку просив стягнути з відповідача загальну суму боргу 54654,46 грн.

Представник позивача, відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень визнається орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (ч.4 ст. 5 КАС України).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Схожі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, від 13 березня 2019 року у справі №723/18/17.

Таким чином правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є публічно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.ч.2,3 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За встановлених обставин, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з поверненням судового збору.

Керуючись ст. ст.255,256,258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

провадження у цивільній справі за позовом Управління поліції охорони в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійне навчання, однострій закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд вказаної справи відноситься юрисдикції адміністративного суду.

Повернути Управлінню поліції охорони в Миколаївській області (місто Миколаїв, вулиця Шевченка, будинок 52, ) судовий збір, внесений на користь державного бюджету (Миколаїв.ГУК/тг м.Вознесенськ/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, Розрахунковий рахунок: UA0014446, Код класифікації доходів бюджету: 22030101) за платіжною інструкцією № 16338 від 28 жовтня 2025 року в розмірі 2422,40 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.В.Лузан