Справа №487/8243/25 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В. В.
Провадження № 22ц/812/285/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменка В. В. в залі суду в місті Миколаєві о 9 год 40 хв із складанням повного судового рішення у справі,

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання спільних малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подачи позовної заяви і до повноліття дітей.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з 26 серпня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який до цього часу не розірвано, не зважаючи на те, що сторони у справі проживають окремо. Сторони мають спільних доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного відрахування відповідачем коштів на утримання доньок, позивачка змушена звернутись до суду із цим позовом.

Відзиву на позовну заяву не подано. Натомість до Заводського районного суду міста Миколаєва направлено заяву від імені ОСОБА_2 із зазначенням про визнання ним пред`явлених позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення на її користь з ОСОБА_2 на утримання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2025 року, та до повноліття дітей. Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу за 1 місяць. В решті вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з наявності підстав для часткового задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення з відповідача аліментів на користь дітей в розмірі 50% ( 1/2 частки) від усіх видів його заробітку (доходу).

Зазначала, що місцевим судом не враховано визнання відповідачем пред`явлених до нього вимог про стягнення аліментів на утримання доньок саме у розмірі 50% від усіх видів його заробітку, натомість, суд з незрозумілих причин задовольнив вимоги частково, не навівши до цього мотивів.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано. Замість відзиву, відповідачем ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції подана заява про визнання позову у заявленому позивачкою розмірі та згодою з усіма її умовами, у зв`язку з відсутністю інших утриманців та наявністю доходів, які він підтвердив наданням відповідної довідки про доходи.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 12 та 25 грудня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2016 року (а.с.9) та мають спільних дітей: малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7) та малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8), які з 12 квітня 2024 року проживають разом з позивачкою як внутрішньо переміщені особи у АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

Позивачка ОСОБА_1 утримує дітей та забезпечує їм всебічний та гармонійний розвиток, але відомостей про свої доходи та наявність у неї будь-якого майна нею не надано.

Відповідач є військовослужбовцем, проживає у місті Херсоні за місцем проходження служби, окремо від позивачки та спільних дітей, інших утриманців не має (а.с.17-18, 42).

За відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу, відповідач ОСОБА_2 впродовж 11ти місяців 2025 року отримував щомісячний дохід у різних розмірах від 25 144 грн до 147 807 грн 89 коп. (а.с.43-45). Тому, не оспорюючи свій обов`язок утримувати спільних дітей, відповідач визнав заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів у 50% від отримуваного ним доходу, виходячи із свого сімейного та майнового стану.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Тому за положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, виходячи із змісту статей 180, 183 СК України та встановлених колегією суддів обставин слід дійти висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх доньок в частині (50%) від його доходу.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання дітей, колегія суддів виходить як зі згоди відповідача на сплату аліментів у заявленому позивачкою розмірі та обставин, передбачених статтею 182 СК України, відсутності у відповідача інших утриманців, фінансових зобов`язань, та надання ним доказів того, що він є працездатним, проходить службу, де отримує достатнє грошове забезпечення, залишок якого у розмірі 50 %, після сплати аліментів, в рази перевищуватиме мінімальний прожитковий мінімум для працездатної особи, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та буде достатнім для забезпечення ним, як своїх потреб, так і потреб малолітніх дітей.

Враховуючи встановлені колегією суддів обставини, відсутності наведених висновків та мотивів у рішенні суду першої інстанції, з яких він вважав можливим задовольнити позовні вимоги частково, а в решті вимог відмовити, та у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох малолітніх доньок в розмірі частини від усіх видів заробітку.

У зв`язку зі скасуванням судового рішення, у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1 211 грн 20 коп. та за апеляційний перегляд у розмірі 1816 грн 80 коп.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2025 року і до повнолітня дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1 211 грн 20 коп. та за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1816 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова