Провадження № 2/638/2177/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря Двойних А.С.,

представника позивача Жилка С.Е.,

представника відповідача Ворожбянова А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м.Харкова клопотання представника відповідача адвоката Ворожбянова А.М. про закриття провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «Регіна», ТОВ «БАРАШЕК» та ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Представник Харківської міської ради звернувся до Шевченківського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «Регіна», ТОВ «БАРАШЕК» та ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 30.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача просив закрити провадження у справі. В обґрунтування чого зазначає, що на теперішній час нежитлова будівля літ. «А-3 по АДРЕСА_1 використовується ТОВ «БАРАШЕК» на підставі наведених нижче обставин. Так, згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 01.05.2025 № 424922914 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 116, 2 м.кв по АДРЕСА_1 з 16.01.2002 зареєстроване за ТОВ «Регіна». Згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 01.05.2025 № 424922914 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-3» площею 1117,0 кв.м. по АДРЕСА_1 з 11.09.2019 зареєстроване за Відповідачем. Відповідно до п. 25 Статуту ТОВ «Регіна» вклад учасника, ОСОБА_3 , СКЛАДАЄТЬСЯ 3: 1. Гроші - гривень; 2. Право користування за оцінкою гривень - право користування нежитловою будівлею літ. «А-3» загальною площею 1117,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлова будівля, на яку передається право користування майном, належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: номер запису - 33240231, дата запису - 11.09.2019). Отже, Відповідач є учасником ТОВ «Регіна». Відносини між учасником (засновником) та господарським товариством є господарськими правовідносинами, оскільки вони виникають у сфері господарювання, стосуються управління майном товариства (статутним капіталом), організації та здійснення господарської діяльності, хоч і мають специфічну корпоративну природу. Ці відносини регулюються Господарським та Цивільним кодексами, а також спеціальним законодавством про господарські товариства. Разом з цим, відповідно до договору від 17.08.2022 № 01.08/01-2022 ТОВ «Регіна» передало, а ТОВ «Барашек» отримав в строкове платне користування нежитлові приміщення що розташовані в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1117,0 м2 (надалі в тексті - «Об`єкт оренди» або «Приміщення»). Пунктом 2.1. Договору від 17.08.2022 № 01.08/01-2022 встановлено, що Приміщення надається для використання ОРЕНДАРЕМ у підприємницькій діяльності, а саме для розташування закладу або закладів громадського харчування, а також можливого надання частини об`єкту у суборенду, площею не більше 50%, що передається в оренду згідно мети оренди. Відповідно ТОВ «Регіна» є суб`єктом господарювання, який використовує нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 1117,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в господарській діяльності. Також, ТОВ «Барашек» є суб`єктом господарювання, який використовує нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 1117,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в господарській діяльності. Тобто, безпосередньо нежитлова будівля літ. «А-3», яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0340 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:001:0031) є об`єктом, який використовується в господарській діяльності. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування. За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу не є підприємцями. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, у тому числі й фізичні особи, які визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України , Господарським кодексом України , іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. В цій справі спір стосується земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна, право на використання якого передавалося, як вклад у статутний капітал суб`єкту господарювання (ТОВ «Регіна») та в подальшому в оренду суб`єкту господарювання ТОВ «Барашек» для здійснення підприємницької діяльності. З наведеного вбачається, що хоча оскільки право власності на будівлю зареєстроване за ОСОБА_1 , як за фізичною особою, а право користування цією будівлею передано в статутний капітал Товариства такі правовідносини є корпоративними та регулюються спеціальним законодавством, господарським. Разом з цим, оскільки нежитлова будівля використовується суб`єктом господарювання, така будівля є об`єктом господарських правовідносин. Відповідно і земельна ділянка загальною площею 0,0340 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:001:0031) використовується для здійснення підприємницької діяльності, що характеризує такі правовідносини, як господарські. Таким чином, правовідносини з приводу передачі Відповідачем в користування іншим суб`єктам господарювання нежитлової будівлі є господарськими, оскільки відповідна діяльність не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця, а метою таких правовідносин є реалізація господарської компетенції, здійснення прав та обов`язків у сфері суспільного виробництва. За таких обставин, вважаю, що Позивач повинен був з`ясувати ці обставини та звернутися до суду господарської юрисдикції з позовною заявою до ОСОБА_1 , ТОВ «Регіна» та ТОВ «Барашек», як до суб`єктів підприємницької діяльності за захистом інтересів, тому спір у цій справі за суб`єктним складом учасників та характером правовідносин підлягає вирішенню в господарських судах з огляду на приписи ст. 20 ГПК України . Наведена позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/122/20. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи те, ОСОБА_1 передала право користування будівлею, як учасник в статутний капітал Товариства, будівля по АДРЕСА_1 є об`єктом господарського обігу, використовується в комерційній діяльності та цю будівлю використовує суб`єкт господарювання, земельна ділянка використовується виключно в комерційних цілях, а такий спір повинен розглядатися в суді господарської юрисдикції.

.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував, зазначаючи, що спір виник з цивільних правовідносин, а отже повинен бути розглянутим в порядку цивільного судочинства, про що надав письмові заперечення.

Треті особи у судове засідання не з`явились, надали письмові клопотання, в яких підтримали представника відповідача та просили суд закрити провадження у справі.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Натомість пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 122574,37 грн. за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до договору оренди землі від 06.09.2004, зареєстрованого 06.09.2004 за №63160/04 за період з 11.09.2019 по 31.12.2021; розірвати договір оренди землі та зобов`язати ОСОБА_1 повернути вищевказану земельну ділянку до земель запасу міста Харкова.

Питання щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України і статтею 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання позивачем з третьою особою-1 договору купівлі продажу нерухомого майна від 21.12.2015) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма відповідними власності складовими - володінням, користуванням, розпорядженням ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №910/22093/17, від 20.03.2019 у справі № 910/6186/17.

За змістом статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

З урахуванням наведеного після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже, й відповідні права та обов`язки. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 920/675/17, від 18.02.2020 у справі №907/132/19.

Згідно із частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

За змістом частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Тобто особа, яка набула права власності на це нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новий власник набув право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 910/16433/21, від 06.09.2022 у справі № 920/591/21, від 09.02.2022 у справі № 914/3250/20, від 13.10.2020 у справі № 908/3146/19.

У розумінні наведеної норми законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови) право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, до якого переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 913/165/21, від 06.09.2022 у справі № 920/591/21, від 12.10.2021 у справі № 905/1695/19, від 26.05.2020 у справі № 921/613/17-г/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц викладено подібний правовий висновок про те, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене. При цьому Верховний Суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, не залежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.»

Таким чином, виходячи із положень ст. 377 Цивільного кодексу України ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 7 Закону України «Про оренду майна» у разі укладання відповідної цивільно-правової угоди, за якою право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на орендованій земельній ділянці, переходить до іншої особи, з дати укладання такої угоди:- припиняється право оренди землі у попереднього власника об`єкта нерухомого майна;- до нового власника об`єкта нерухомого майна переходить право оренди земельної ділянки без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Отже, ОСОБА_1 набувши 11.09.2019 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 1117,0 кв.м, що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:001:0031, в силу положень ч. 1 с. 377 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» автоматично набула право оренди вказаної земельної ділянки, яку мало в користуванні ТОВ «Регіна» за договором оренди від 06.09.2004, і саме вона повинна сплачувати кошти за договором оренди землі.

Судом не встановлено наявність обставин або доказів того, що ОСОБА_1 здійснювала діяльність на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0031 саме як фізична особа-підприємець, а тому саме вона як громадянин є належним відповідачем у справі про стягнення коштів за договором оренди від 06.09.2004 та його розірвання.

Отже заявлені вимоги є такими, що виникають з цивільних правовідносин, а тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не є господарським, а тому в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 255, 258, 260 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Клопотання представника відповідача адвоката Ворожбянова А.М. про закриття провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ТОВ «Регіна», ТОВ «БАРАШЕК» та ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди землі, розірвання договору оренди землі та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: