КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 369/7426/24

номер провадження 22-ц/824/1383/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
Учасники справи: представник позивача Павлова Н.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Софія ойл» - Хасіна Ігоря Борисовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року /суддя Янченко А.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Софія ойл», акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії та похідних від них договорів застави, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Софія ойл» та АТ «Сенс Банк» про визнання недійсними двох договорів відновлювальної кредитної лінії (№PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 та №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024) та похідних договорів застави рухомого майна.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року провадження у справі закрито за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмета спору; стягнуто з ТОВ «Софія ойл» на користь позивачки 60 000 грн витрат на правничу допомогу. /т. 7 а.с. 38-56/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Софія ойл» Хасін І.Б. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, провадження закрити за непідвідомчістю судам загальної юрисдикції, покласти витрати на позивачку, винести окрему ухвалу проти позивача та його представника на підставі ч. 9 ст. 41 ЦПК та ч. 2 ст. 262 ЦПК України.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що предмет спору існував на момент позову та не припинив своє існування, оскільки погашення боргу не усуває фраудаторності; закриття за відсутністю предмету спору є неможливим, якщо спір існував, посилався на окрему думку судді Тітова М.Ю. у постанові КЦС ВС від 02.04.2025 №369/7441/24. Наголошував, що справа непідвідомча суду цивільної юрисдикції, оскільки має місце господарський спір між юридичними особами. Також вказував, що стягнення витрат безпідставне, оскільки немає відмови від позову, водночас, ч. 4 ст. 142 ЦПК надає таке право лише відповідачу, при цьому, позивачка зловживала правами - подала штучний позов; наголошував і на упередженості суду першої інстанції.

ОСОБА_1 , у відзиві просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін. Вважала, що предмет спору припинив існування після погашення боргу (практика ВС від 02.04.2025 №369/7441/24); справа відноситься до цивільної юрисдикції - порушення прав фізичної особи; витрати співмірні та стягнуті правильно за ч. 3 ст. 142 ЦПК України; немає доказів зловживань чи упередженості.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, апелянт просив відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням в іншому засіданні, яке відхилене, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20.01.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Книш Наталії Ігорівни про закриття провадження у цивільній справі № 369/7426/24 (зареєстровано за вхідним № 3010/25 від 20.01.2025 року) в якому представник позивача зазначила, що у момент, коли ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» виплатило ОСОБА_1 весь борг, включно з усіма відшкодуванням всіх присуджених судових витрат у справі №369/15888/21 та виплатою всіх відсотків за договором позики грошей від 22.09.2017, предмет спору у справі №369/7426/24 припинив існувати. ОСОБА_1 припинила бути кредитором ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ». Позивач більше не має порушеного права, тому предмет спору відсутній. Як наслідок, на думку позивача, провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а судові витрати ОСОБА_2 підлягають стягненню з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» в силу ч. 3 ст.142 ЦПК України.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України про те, що відсутній предмет спору; ч. 3 ст. 142 ЦПК України про те, що у разі задоволення відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним витрат з відповідача; ст. 137 ЦПК України про те, що витрати на правничу допомогу підлягають розподілу з урахуванням їх реальності, необхідності, розумності та співмірності; практикою Верховного Суду (постанови КЦС ВС від 20.09.2021 у справі №638/3792/20, ВП ВС від 26.06.2019 у справі №13/51-04) про можливість закриття провадження за відсутності предмета спору внаслідок усунення порушення.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що після погашення заборгованості ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» перед ОСОБА_1 за рішенням у справі №369/15888/21 позивач втратив статус кредитора, порушене право усунуто, предмет спору припинив існування, тому провадження підлягає закриттю за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 60 000 грн підлягають стягненню з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» як з відповідача, чиї дії призвели до виникнення спору.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсними з моменту укладення двох договорів відновлювальної кредитної лінії (№PSMB2021296/579/1 від 09.11.2021 та №PSMB2024032/579/2 від 21.03.2024) та похідних договорів застави як фраудаторних (фіктивних) правочинів, укладених на шкоду позивача як кредитора, чиє право вимоги настало раніше.

Водночас, недійсність правочину з моменту вчинення (ст. 215, 216 ЦК України) є об`єктивною властивістю правочину, яка або існує на момент його укладення (внаслідок фіктивності, змови сторін, порушення прав кредитора), або відсутня. Погашення основного боргу ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» перед ОСОБА_1 за іншим договором позики (справа №369/15888/21) не усуває можливу фраудаторність оскаржуваних правочинів, не змінює їх юридичної природи та не припиняє предмет спору, оскільки позивач має право на встановлення недійсності правочинів з моменту їх вчинення та застосування наслідків недійсності (повернення майна з чужого володіння, виключення обтяжень тощо) незалежно від подальшого виконання інших зобов`язань боржника.

Закриття провадження за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмета спору) можливе лише тоді, коли спірні правовідносини повністю припинилися і між сторонами не залишилося неврегульованих питань. У спорах про визнання правочину недійсним з моменту вчинення погашення боргу за іншим зобов`язанням не призводить до припинення предмета спору, оскільки фіктивність/фраудаторність правочину не усувається (аналогічна позиція викладена в окремих думках суддів КЦС ВС Тітова М.Ю. та Зайцева А.М. до постанови від 02.04.2025 у справі №369/7441/24, а також у практиці ВС щодо неможливості «усунення» недійсності правочину постфактум).

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував ч. 3 ст. 142 ЦПК України, стягнувши витрати позивача з ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ». Задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову можливе лише за позовами, де таке задоволення в принципі можливе (наприклад, стягнення боргу). Фактично дії позивача свідчать про відмову від позову після досягнення нею іншої мети (виконання рішення у справі №369/15888/21), що підпадає під п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відмова від позову), за якої понесені позивачем витрати не відшкодовуються відповідачем (ч. 3 ст. 142 ЦПК України), а відповідач має право на компенсацію своїх витрат у разі доведення необґрунтованості дій позивача (ч. 4 ст. 142 ЦПК України). Подання позову за відсутності порушення прав позивача оскаржуваними правочинами, які не призвели до зменшення активів боржника чи неможливості виконання рішення, є зловживанням процесуальними правами за п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України - подання позову за відсутності предмета спору або у спорі штучного характеру.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував заяви ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» про зменшення витрат на правничу допомогу (відсутність детального звіту про послуги, ідентичність позовів у двох справах, подання на стадії до розгляду по суті, штучний характер позову), що свідчить про неповне з`ясування обставин та порушення ст. 137, ч. 4 ст. 142 ЦПК України.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню за п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (неповне з`ясування обставин, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права), а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Водночас, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «СОФІЯ ОЙЛ» про закриття провадження за п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (непідвідомчість справі цивільного судочинства) відхиляються апеляційним судом, оскільки вказане рішення, а саме, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2024 року, якою у задоволенні заяви Хасіна Ігоря Борисовича про закриття провадження у справі - відмовлено, не є предметом оскарження в межах даної апеляційної скарги, оскаржується в окремому порядку, а тому апеляційна скарга задовольняється частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Софія ойл» підлягає 1211, 20 грн судового збору в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Софія ойл» - Хасіна Ігоря Борисовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2025 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Софія ойл» 1211, 20 грн судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: