Провадження № 2/638/344/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шамраєва М.Є.,

секретаря судового засідання - Старини С.К.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Закоморної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідачів: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів, -

У С Т А Н О В И В :

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого адміністративного штрафу 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що 17.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 він був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн; що у той же день він сплатив указаний штраф, але в подальшому вирішив звернутися до суду із позовною заявою про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, і рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 по справі № 638/5360/25 постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17 000,00 грн була скасована, а справа про адміністративне правопорушення щодо нього - закрита; що з огляду на вказане судове рішення, яким було скасовано штраф, він звернувся до ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області із заявою про повернення йому суми оплаченого штрафу в сумі 17 000 грн, натомість 06.10.2025 отримав відповідь про необхідність звернутися до суду.

В ході розгляду справи позивач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке судом було задоволене.

Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження у справі, ухвалою суду від 03.12.2025 задоволене клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не вчинялись.

Відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що Головне управління не порушувала прав позивача та діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Головного управління та замінити Головне управління на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповіді на відзив позивач наголосив, що предметом позову є стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області на його користь на відшкодування сплаченого адміністративного штрафу 17 000 грн, а не відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, завданої діями ІНФОРМАЦІЯ_2 або бездіяльністю Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області.

У запереченні відповідач вказав, що позивачем не спростовані доводи відзиву, що Головного управління не є набувачем та зберігачем коштів Державного бюджету, оскільки сума сплаченого штрафу в силу Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого Наказом МФУ від 29.01.2013 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України19 лютого 2013 р. за N 291/22823, того ж дня була перерахована Казначейством за призначенням до Державного бюджету України, відповідно до платіжної інструкції від 17.03.2025 №793726712. Тому, позивач помилково не залучив до справи орган, діями якого йому була завдана шкода у зв`язку із сплатою адміністративного штрафу відповідно до постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.03.2025 №715.

Співвідповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв, клопотань не подав.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Постановою № 715 від 17.03.2025 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У той же день, 17.03.2025 позивач сплатив штраф 17 000 грн відповідно до квитанції (код квитанції: 9372-8507-3214-1422) від 17.03.2025: надавачем платіжних послуг отримувача є Казначейство України; отримувач: ГУК Харків. Обл.; код отримувача 37874947; назва послуги: бюджетний платіж, період оплати 17.03.2025, призначення платежу - адміністративний штраф та інші санкції; адміністративний штраф ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 у справі № 638/5360/25, що набрало законної сили, скасовано постанову №715 від 17.03.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17000,00 грн та закрито справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

03.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення суми сплаченого штрафу згідно з указаним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 у справі № 638/5360/25, натомість листом від 06.10.2025 № 04-22/6766 указана заява була повернена без виконання та запропоновано позивачеві з метою стягнення з бюджету сплаченого штрафу звернутись до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Велика Палата Верховного Суду у висновку, викладеному у постанові від 19.06.2018 по справі № 910/23967/16 зазначила, що у спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум вони мають стягуватись з Державного бюджету України: відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення; зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету; кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України); відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом; при цьому держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції; у спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України; резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Суд також ураховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17).

За висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зобов`язання щодо стягнення суми перерахованих коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, не є деліктними, а є кондикційними. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду рішення органу влади, за умови його невідповідності закону, не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

Зважаючи на вказаний висновок, після скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, а відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 р. у справі № 910/5880/21 у таких випадках кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з певного органу за рахунок його бюджетних асигнувань.

Тож суд, урахувавши в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказані висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, доходить висновку про задоволення позову.

При цьому судові витрати підлягають стягненню із співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5 як органу, діями якого завдано шкоду.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 247, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву позивача: ОСОБА_1 до відповідачів: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) 17 000,00 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 понесені позивачем судові витрати в сумі 1 211,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.Є. Шамраєв