Справа № 305/2415/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 січня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Калінін Сергій Костянтинович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року у справі № 305/2415/24 за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Зазначав, що відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт погоджується з тим, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити Кредитний ліміт.

Вказував, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Стверджував, що всі основні умови кредитування доведені відповідачці, про що свідчить її підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

У зв`язку з користуванням кредитними коштами та порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 22.07.2024 року має заборгованість у розмірі 31 256,35 грн., яка складається з наступного: 17 313,89 грн. - заборгованість за кредитом; 13942,46 грн. - заборгованість по відсоткам; - 0.00 грн. - штрафи.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2020 у розмірі 31 256,35 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачка частково визнала позовні вимоги, а саме: вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) визнає частково, вимоги ж про стягнення заборгованості по відсотках не визнавала в повному обсязі.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.10.2020 у розмірі 31 256,35 грн., яка складається з наступного: 17 313,89 грн. - заборгованість за кредитом; 13942,46 грн. - заборгованість по відсоткам; - 0.00 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позов про стягнення заборгованості задовольнити частково та стягнути з апелянтки на користь позивача заборгованість в розмірі 13 814,43 грн. Вирішити питання щодо судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) визнає частково, а вимоги про стягнення заборгованості за відсотками не визнає в повному обсязі. Зазначає, що у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами була ознайомлена та дала згоду відповідачка, а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розмір кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальниці повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови утримання кредиту, номеру виданої кредитної картки. Вказує на те, що банк до позовної заяви додав Витяг з Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», що позичальницею не підписані. Вважає, що роздруківка з сайту Банку належним доказом не може бути, оскільки залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тому на думку апелянта відсутні підстави вважати що при укладенні договору Банк дотримав вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме цих умов, які вважав узгодженими банк, при цьому посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц, а також висновками Верховного Суду у постановах від 25 серпня 2019 року у справі № 704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі № 182/1806/17, від 27 серпня 2020 по справі № 188/1815/17.

Зазначає, що доказів того, що доданий до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» є складовою частиною договору про надання банківських послуг позивачем не надано, а умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, яка до того ж зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021.

При цьому посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20.

Відтак позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про ознайомлення відповідачки у письмові формі з умовами кредитування.

Крім цього вказує на те, що станом на 22.07.2024, фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» в повному обсязі ще не повернуті. Разом з тим. враховуючи різницю між сумою пред`явленого до стягнення тіла кредиту у розмірі 17 313,89 і сумою безпідставно спрямованою позивачем на погашення договірних відсотків з коштів, що вносила відповідачка, заборгованість за фактично отриманою і не поверненою відповідачкою сумою кредитних коштів (тіло кредиту) становить 13 814 грн 43 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу акціонерне товариство «Акцент Банк» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № б/н від 27.10.2020) в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовам і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Боржник користувався кредитом, відтак ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними. Щодо процентів звертає увагу суду, що такі обумовлені з відповідачем у Паспорті споживчого кредиту, а відтак у цьому випадку слід застосовувати висновки ВС, викладені у постанові від 02.12.2020 у справі № 284/157/20, а не від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов у частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачкою умов договору, а відповідачка жодних доказів відсутності у неї заборгованості перед позивачем суду не надала.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27.10.2020 ОСОБА_1 за допомогою кваліфікованого електронного підпису підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Згідно Анкети-заяви відповідачка підтвердила власноручним (цифровим) підписом, що надані нею документи є чинними та відповідають оригіналу. До укладення цієї угоди, ознайомилася з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ`А-Банк» (в т.ч. з правилами та обов`язками), Тарифами, Паспортом споживчого кредиту, та до укладання цієї угоди їй надана повна інформація про фінансові послуги, у відповідності до ч. 2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Надала згоду про те, що дана Анкета-заява, а також Умови та правила надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщенні на сайті банку, становлять Договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, а також про те, що використаний удосконалений електронний підпис буде використовуватись відповідачкою для вчинення правочинів та платіжних операцій (а.с.10 - зворотній бік аркуша).

Разом з тим, у самій заяві відсутня інформація про вид банківської послуги, яку відповідач мав намір отримати, тип кредитної картки, кредитний ліміт, строк кредитування та відсоткову ставку.

Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк, якими передбачено, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови, - відповідачкою не підписані (а.с. 25-31).

Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

В цей же день відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 8).

Відповідно до вказаного Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» строк кредиту становить 240 місяців, розмір відсотків встановлено відповідно до типу отриманої картки «Універсальна» - 3,9% на місяць (46,8% річних, «Універсальна Gold» - 3,7% на місяць (44,4% річних), «Зелена» -3,7% на місяць (44,4% річних) (а.с. 9 - зворотній бік аркуша).

Відповідно до довідки за картами ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано кредитну картку: № НОМЕР_2 , строком дії до листопада 2027 року (а.с.14).

Згідно з довідки за лімітами клієнту ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору б/н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC1) від 27.10.2020 встановлювався/збільшувався/зменшувався кредитний ліміт за період з 27.10.2020 по 22.07.2024 з 22 000.00 грн до 17 400,00 грн. (а.с.15).

Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою по картці відповідача за період з 31.10.2020 по 21.02.2024 (а.с. 8, 11-13).

Згідно з розрахунком станом на 22.07.2024 заборгованість відповідачки за кредитним договором б/н від 27.10.2020 становить 31 256,35 грн., яка складається із загальної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 313,89 грн та заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 13 942,46 грн (а.с.6-7).

Приймаючи до уваги вказані вище матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами спору 27.10.2020 року кредитного договору та наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача фактично отриманої суми грошових коштів, на підставі приписів ч.2 статті 530 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення процентів за користування кредитом з огляду на таке.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 27.10.2020 розмір процентів за користування кредитом та комісія не зазначені (а.с. 10 - зворотній бік аркуша).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.10.2020 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємну частину кредитного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.10.2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29.07.2024 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131цс19.

Дослідивши надану позивачем копію паспорта споживчого кредиту за програмою Кредитна картка, який підписано ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 і яка зберігала свою чинність та була актуальною, як вказано у даному паспорті споживчого кредиту, до 01.07.2021 року, в анкеті-заяві позичальника не міститься інформації щодо банківського продукту, який надається позичальнику, яку саму банківську картку отримує відповідач, в той час, як паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо трьох карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена». Зі змісту даного паспорта вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. При цьому, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку не містить в собі посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову частину договору. За даних обставин, вказана інформація не може бути прийнята судом до уваги, в якості доказу на підтвердження конкретних умов кредитування.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо застосування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, судом апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 відступив від вищезазначеної правової позиції та вказав:

«…Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

Враховуючи наведене вище, витяг з Тарифів, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms) та паспорт споживчого кредиту, які містяться у матеріалах даної цивільної справи, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 27.10.2020 року, шляхом підписання анкети-заяви. Позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь АТ Акцент-банк заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» процентів за користування кредитом в сумі 13 942,46 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 27.10.2020 року, оскільки сам по собі Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті позивача, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 27.10.2020 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції здійснивши власний розрахунок по наданій позивачем виписці, відповідач використала кредитні кошти на суму 60 339,51 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку від 22.07.2024 (а.с. 8, 11-13). При цьому, відповідно до вказаної виписки, на погашення заборгованості (сума зарахувань за відповідний період) позичальником було сплачено загалом 46 525,08 грн.

Як видно з наданої банком виписки з особового рахунку, категорія «заборгованість за тілом кредиту» частково сформована з відсотків та комісії, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, тобто не є тілом кредиту, що фактично отримане відповідачем. Позивачем безпідставно була збільшена заборгованість відповідача по тілу кредиту за рахунок кредитних коштів.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 814 грн 43 коп.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, а тому оскаржене рішення підлягає зміні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Щодо судових витрат.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1338,29 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, а також враховуючи задоволення апеляційної скарги з АТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 027,65 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Між тим згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно доч.4ст.137ЦПК України розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

04.12.2024 року між адвокатським бюро «Калінін і Партнери», в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 (а.с.75-76).

В апеляційній скарзі відповідачка порушила питання про стягнення з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати на правничу допомогу, як у суді першої та і в суді апеляційної інстанції та просила такі стягнути з позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

На обґрунтування понесених судових витрат відповідачкою у суді першої інстанції долучено: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.11.2024 № б/н/24, за яким розмір гонорару, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди) (а.с.75-76); Додаток №1 до Договору від 10.11.2024, відповідно до якого розмір гонорару становить 6 000 грн (а.с. 77); рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (вигнагороди) (а.с.80); акт виконаних робіт (наданих послуг) від 25.11.2024 на суму 6000 грн із детальним описом робіт, згідно з яким надані такі послуги (а.с.82); платіжна інструкція № @2PL556955 від 14.11.2024 про сплату по договору б/н/24 від 10.11.24 від ОСОБА_1 (а.с.81).

На обґрунтування понесених судових витрат скаржницею у суді апеляційної інстанції долучено: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.11.2024 № б/н/24; Додаток №1 до Договору від 04.12.2024, відповідно до якого розмір гонорару становить 2 500 грн; рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди); акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.12.2024 на суму 2 500 грн із детальним описом робіт, згідно з яким надані такі послуг; платіжна інструкція № @2PL307550 від 25.12.2024 про сплату по договору б/н/24 від 04.12.24 від ОСОБА_1 .

Подані документи разом із відзивом у суді першої інстанції від 10.11.2024, заявою про приєднання доказів до матеріалів справі від 21.11.2024, апеляційною скаргою були доставлені до Електронного кабінету позивача (а.с. 65, 71).

Разом з тим, позивачем, ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст. ст. 133, 137 ЦПК України, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати за надання правничої допомоги у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 348,16 грн та 2500 грн - за розгляд справи у суд апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Калінін Сергій Костянтинович, - задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2024 року - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

«Позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2020 року, станом на 22.07.2024 року, у розмірі 13 814,43 (тринадцять тисяч вісімсот чотирнадцять гривень 43 копійок) гривень - заборгованість за кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» судовий збір у сумі 1338,29 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3 348,16 грн.»

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 027,65 та витрати за надання правничої (правової) допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: