Справа № 208/1550/25
Провадження № 2/674/212/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі головуючої судді Шафікової Ю.Е., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики №75955451 в розмірі 18690,52 грн., з яких 8450,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10240,52 грн. сума заборгованості за відсотками, а також стягнути судові витрати по сплаті судвого збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 23 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75955451 відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 8450,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,6%, строк позики 64 днів.

21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідачки. У свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року.

В порушення умов договору відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 18690,52 грн., з яких 8450,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10240,52 грн. сума заборгованості за відсотками.

Неможливість в досудовому порядку врегулювати спір, наявність непогашеної заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 02 грудня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачка не скористалась своїм правом та не подала до суду відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду також не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою склались відносини зобов`язального характеру, що підтверджується укладеним договором позики та договорами факторингу.

Так, 23 липня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 уклала з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №75955451, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Даний договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом, одноразовим ідентифікатором.

Згідно з п.2 договору сума позики 8450,00 грн., строк позики 64 днів, процентна ставка 1,6 % (фіксована). Підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України.

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на банківський картковий рахунок відповідачки кошти.

Відповідно до довідки про ідентифікацію відповідачка при укладені договору позики, підписала його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 0jG14k7tym, який був відправлений 23 липня 2021 року на електронну пошту відповідачки.

Як вбачається із Листа АТ «Ощадбанк» №46/12.11/162384/2025-БТ від 18.12.2025 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 . Згідно з наданою банком випискою по рахунку відповідачки 23 липня 2021 року здійснено зарахування переказу в сумі 8450,00 грн. на банківську карту відповідачки.

В подальшому, 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» укладено договір факторингу №2112, відповідно до умов якого «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики №75955451 від 23 липня 2021 року, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року. Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 5.2 Договору факторингу від клієнта до Фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості.

Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія Управління активами»набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 18690,52 грн., з яких 8450,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10240,52 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відповідно до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, у тому числі за договором позики №75955451 від 23 липня 2021 року, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323-ФМКлієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 5.2 Договору факторингу від клієнта до Фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості.

Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за договором позики № 75955451в розмірі 18690,52 грн., з яких 8450,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10240,52 грн. сума заборгованості за відсотками.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за договором позики № 75955451від 23 липня 2021 року, заборгованість складає 18690,52 грн., з яких 8450,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10240,52 грн. сума заборгованості за відсотками.

При застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховується наступне.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Отже, ОСОБА_1 уклала договір позики шляхом підписання його електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, проте в порушення умов договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Зазначений договір позики, за яким відповідачка отримала кредит, є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався.

Презумція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідачки є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними договором позики та сплата процентів за користування ним.

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Уклавши договора факторингу під №2112, №310323-ФМ, позивач у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідачки за кредитним зобов`язанням за договором позики №75955451.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем за договором позики №75955451 від 23 липня 2021 року, заборгованість складає 18690,52 грн., з яких 8450,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10240,52 грн. сума заборгованості за відсотками.

При цьому, як вбачається з договору позики №75955451 даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який становить 64 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначено: надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Отже, суд дійшов висновку, що за договором позики №75955451 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 64 днів відповідно, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти. А тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами становить 6015,52 грн. (8450,00 грн./100 х 1,6% х 64 днів). Доказів того, що відбулася прологація кредитного договору позивач не надав. Посилання позивача на те, що відповідач ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів", якими передбачено порядок продовження строку кредитного договору (пролонгація та автопрологація), підписуючи договір позики від 23 липня 2021 року, не заслуговує на увагу, оскільки в Договорі не зазначено, які Правила та в якій саме редакції містяться на сайті та з якою саме редакцією Правил ознайомилась відповідачка, доказів скріплення підписом чи ідентифікатором підпису відповідачки зазначених Правил суду не надано.

Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №75955451 від 23 липня 2021 року у розмірі 14465,52 грн (8450,00 грн.- тіло кредиту + 6015,52 грн. - заборгованість по відсотках в межах строку договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд також враховує, що відповідачка не скористалась своїм правом та не подала до суду відзиву на позовну заяву, не подала доказів на погашення заборгованості за договором позики, що є її процесуальним обов`язком. Отже сума заборгованості нею не заперечується.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Судом встановлено, що 01 листопада 2024 року між позивачем ТОВ "Фінпром Маркет" (клієнт) та адвокатом Ткаченко Ю.О. (адвокат), яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2099 від 03 квітня 2018 року, виданого Радою адвокатів Полтавської області, укладено Договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 .

Згідно із витягу з акту №3-П про приймання -передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11 2024 року вбачається що надається правова допомога відносно боржника ОСОБА_1 , вартість наданих послуг адвокатським об`єднанням складає: 500,00 грн. вивченням документів, 3000,00 грн. складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду.

18 грудня 2024 року позивач (клієнт) ТОВ "Фінпром Маркет" сплатив адвокату Ткаченко Ю.О. надану правову допомогу згідно Акту приймання наданої правничої допомоги № 3-П від 10 грудня 2024 року за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року - платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 579930933.1 від 18 грудня 2024 року на загальну суму 224000,00 грн., в тому числі по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - 3500,00 грн.

При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представником позивача належними доказами підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.

Однак, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (77,39%), з відповідачки на корить позивача необхідно стягнути 2708,65 гривень (3500,00 х 77,39:100) - витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому судовий збір слід стягнути в розмірі 1874,69 грн. (2422,40 х 77,39 : 100).

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в АТ «ПУМБ», код банку 334851) заборгованість за договором позики №75955451 в розмірі 14465,52 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1874(одну тисячу вісімсот сімдесят чотири) гривні 69 (шістдесят дев`ять) копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 2708 (дві тисчі сімсот вісім) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (місцезнаходження - м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, ).

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 15 січня 2026 року.

Суддя Ю. Е. Шафікова