Єдиний унікальний номер: 448/951/23
Провадження № 2/448/15/26
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

09.01.2026 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судових засідань Тхір О.Т.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скиби В.М.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Гелецької Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скиба В.М. звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування заявлених позовних вимог сторона позивача покликається на те, що 02.10.2022 року о 08 год. 20 хв. на 51км+300м автодороги «Львів-Шегині» відповідачка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на автодорогу сполученням «Львів-Шегині», здійснила зіткнення із транспортним засобом марки «MERCEDES SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався по вказаній автодорозі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. За вчинене ОСОБА_2 була притягнена до адміністративної відповідальності, а саме постановою Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2022р. відповідачку ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП із обранням винній адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за вказаною статтею.

Зазначає, що 03.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до експерта судової експертизи ОСОБА_3 із заявою про дослідження пошкоджень та визначення вартості завданих матеріальних збитків автомобілю марки «MERCEDES BENS SPRINTER 318 3.0 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , що були спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом марки «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до висновку експерта судової експертизи ОСОБА_3 від 27 грудня 2022 року №165/22, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «MERCEDES BENS SPRINTER 318 3.0 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 2 жовтня 2022 року становить 713 430 грн., з урахуванням придатних для вторинного використання запчастин/складових.

Вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в страховій компанії ПрАТ АСК «Скарбниця» поліс №АР2956160, то в межах полісу обов`язкового страхування станом на 10 березня 2023 року страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн. При цьому розмір завданої внаслідок ДТП майнової шкоди, відповідно до висновку експерта судової експертизи, становить 713 430 грн. та суттєво перевищує розмір виплаченої страховою компанією суми 160 000 грн. Вважає, що не відшкодованими залишається шкода, яку зобов`язана відшкодувати відповідачка як особа, що її завдала, та яка складає різницю між вартістю відновлювального ремонту, а в даному випадку вартістю автомобіля, оскільки відновлювальний ремонт перевищує вартість транспортного засобу, без урахування вартості придатних для вторинного використання запчастин/складових в розмірі 35 969,41 грн., оскільки ОСОБА_1 бажає залишити їх для власного використання та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 160 000 грн. Відтак, невідшкодованою є шкода в розмірі 517 460,59 грн.

Крім того зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 , який заробляв кошти на утримання сім`ї, фактично втратив заробіток. Без належного матеріального утримання залишилась малолітня дитина. Внаслідок пошкодження автомобіля в позивача почались постійні нервові зриви, хвилювання щодо відшкодування шкоди, зокрема через не покриття шкоди в повному обсязі з боку страхової компанії та через відмову відповідачки від відшкодування, внаслідок чого погіршився нервовий стан, сон позивача, що значно відобразилось і на погіршенні його стану здоров`я. Також в позивача порушився нормальний стан життя, почались сварки в сім`ї через пошкодження автомобіля, оскільки останній за допомогою автомобіля здійснював всю необхідну роботу для дому, а також заробляв кошти для утримання своєї сім`ї, підвозив дитину за потреби. Вважає, що пошкодження автомобіля марки «MERCEDES SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуває у прямому причинному зв`язку між протиправними діями відповідачки через допущення нею порушення вимог ПДР України та відповідними наслідками, оскільки саме після ДТП по даний час автомобіль знаходиться в неробочому стані, а позивач позбавлений можливості використовувати власне майно, змушений пересуватися пішки або користуватися громадським транспортом, що приносить додаткові незручності та потрясіння.

Стверджує, що такі дії і наслідки призвели до моральних та фізичних страждань позивача, що завдало йому моральної шкоди. З урахуванням наведених обставин вважає, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу та пов`язаних із цим наслідків у сумі 110 000 грн. є співмірним, розумним та достатнім для відновлення порушеного права позивача.

З огляду на наведене, просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 517 460,59 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 110 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гелецька Л.П. подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому така заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх безпідставними, явно завищеними та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що висновок експерта №165/22 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, наданий в обґрунтування заявленої матеріальної шкоди (збитків), складений експертом Мазуром М.С. на підставі заяви-звернення ОСОБА_1 , є необґрунтованим з огляду на наступне. У ОСОБА_1 не було правових підстав на залучення експерта для проведення судової експертизи, а в експерта ОСОБА_3 не було правових підстав на виконання саме судової експертизи. Покликаючись на Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджену наказом МЮ України від 08.10.1998 №53/5 (в чинній редакції), зазначає, що в порушення п.п. 1.8, 4.12. у вступній частині Висновку експерта №165/22 взагалі не зазначено ні номера справи, ні статті закону; ДТП за участю транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 мала місце 02.10.2022 року, проте у вступній частині Висновку експерта №165/22 вказано, що 03 жовтня 2021 року судовому експерту Мазур М.С. в м.Тернопіль надійшла заява від ОСОБА_1 стосовно визначення вартості матеріальних збитків, завданих пошкодженням КТЗ «MERCEDES BENS SPRINTER 318 3.0 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП; у вступній частині Висновку експерта №165/22 зазначено, що «… учасник ДТП чи/або представник на огляд не з`явилися, хоча зі слів замовника, належним чином були повідомлені …», проте зазначає, що ОСОБА_2 не була належним чином ні повідомлена, ні запрошена, ні попереджена про день, час, місце проведення вказаного експертного обстеження автомобіля, тому не мала змоги бути присутньою під час його проведення; при виконанні Висновку експерта №165/22 використана неактуальна редакція «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», тоді як на час ДТП 02.10.2022 року так і на час складання Виcновку експерта №165/22 27.12.2022р., діяла Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (z1074-03), зареєстрованим в МЮ України від 24.11.2003 за №1074/8395 (у редакції наказу МЮ та ФДМ України від 24.07.2009 №1335/5/1159 (z-0724-09), зі змінами, внесеними згідно з наказами МЮ та ФДМ України від 21.10.2019 №3207/5/1033 (z-1129-19) та від 24.05.2022 №2060/5/496 (z-0572-22)), Вважає, що у Висновку експерта №165/22, як мінімум, - не враховані «останні» зміни Методики 2022 року ((z-0572-22). З урахуванням наслідків ДТП та доказів ОСОБА_1 щодо моральної шкоди, зазначила, що вимога позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 моральної шкоди у заявленому розмірі 110 000 грн. не підлягає до задоволення, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що позивач отримав моральну шкоду саме в розмірі заявлених позовних вимог.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Скибою В.М. скеровано на адресу суду відповідь на відзив, який сторона позивача мотивує наступними доводами: позивач використав своє право та з метою економії процесуального часу звернувся до експерта ОСОБА_3 , який має відповідну кваліфікацію та спеціальні знання, а також знаходиться у відповідному реєстрі експертів для надання висновку транспортно-товарознавчої експертизи щодо встановлення вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП; що стосується заперечень відповідача з посиланням на ст.103 ЦПК України щодо призначення експертизи за заявою учасника справи чи ухвали суду, то зазначає, що ця норма регулює правила та підстави призначення судом експертизи, та зокрема зазначає ініціатора призначення судової експертизи, при цьому ст.106 ЦПК України визначено право сторони подати суду висновок експерта; оскільки ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди, а він не є експертом в цій галузі та немає спеціальних знань, то вважає, що у нього були правові підстави для звернення та залучення експерта для проведення експертизи; що стосується дати звернення ОСОБА_1 до експерта, зокрема 03 жовтня 2022 року, тобто на наступний день після ДТП, то зазначив, що жодних протиправних дій останнім не було вчинено, а навпаки ОСОБА_1 , з метою встановлення реальних збитків, завданих ДТП, звернувся до незалежного професійного судового експерта; зауваження щодо дати видачі експерту Свідоцтв вважає абсурдним, оскільки інформація про експерта знаходиться в реєстрі, а відповідні свідоцтва, як зазначено у Висновку, відповідають точному співпадінню як спочатку у Висновку так і в третьому абзаці; щодо повідомлення чи неповідомлення ОСОБА_2 про час та місце проведення експертного дослідження, то зазначив, що ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_2 про час та місце проведення експертного дослідження, вона була належним чином повідомлена, але не виявила бажання приймати участь в дослідженні, однак на даний час заперечує цей факт; огляд одночасно проводився експертом ОСОБА_3 та представником страхової компанії відповідачки, що на його думку, підтверджує обізнаність відповідачки про дату, час і місце огляду; покликаючись на правову позицію, висловлену у постанові від 23 листопада 2020 року КЦС ВС 43/10751/16-ц, зазначає, що присутність заінтересованих осіб при технічному огляді колісного транспортного засобу для проведення автотоварознавчої експертизи не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби; що стосується застосування Методик експерта та їх реакцій, вказав, що представник відповідачки належним чином не встановила факту оновлення методики, зокрема 21 жовтня 2019 року було оновлено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зміни затверджені спільним наказом Мін`юсту та Фонду держмайна №3207/5/1033, однак сама назва, номер Методики залишені без змін, тобто експертом вірно все зазначено, а тому вважає, що доводи відповідачки в цій частині є необґрунтованими; що стосується заперечень відповідачки стосовно страхових виплат та оцінки страховою компанією, покликався на те, що страхове відшкодування проводиться у відповідності з законодавством, що регулює саме проведення відшкодування внаслідок настання страхового випадку, а розмір страхового відшкодування є відмінним від розміру завданих реальних збитків, тому з метою встановлення реальних збитків було проведено експертизу. Щодо правомірності вимоги про стягнення моральної шкоди вказав, що внаслідок пошкодження транспортного засобу в життєдіяльності ОСОБА_1 поза його волевиявленням, виникла довготривала втрата можливості користування автомобілем та такий змушений докладати додаткові зусилля для переміщення у просторі, що суттєво порушило звичний, оптимальний спосіб його життєдіяльності. Також зазначив, що це створило для ОСОБА_1 суттєві перешкоди для задоволення його базових особистісних потреб, зазнали суттєвого порушення його потреби в захисті, оскільки відповідачка відмовилась від будь-якого відшкодування шкоди. Стверджує, що позивач пережив гостру психічну травму та стійке порушення психічного та матеріального благополуччя переживає психічні страждання; подолання вказаних перешкод, пристосування до негативних змінених умов життя вимагають від ОСОБА_1 надлишкових зусиль на межі його психофізіологічних можливостей, що підсилює інтенсивність його негативних переживань, спричиняє до існування психологічної напруги значного ступеню. Зазначив, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Визначаючи розмір моральної шкоди, сторона позивача покликалась на характер вчиненого правопорушення, яке потягло пошкодження майна, глибину душевних страждань позивача, а тому стверджує, що доводи представника відповідача не відповідають реальним обставинам. Враховуючи, що позивач є власником майна, зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодження автомобіля, яке настало в результаті невиконання відповідачкою ОСОБА_2 вимог ПДР, що призвело до вчинення ДТП, що має між собою прямий причинний зв`язок, вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди в повному обсязі.

ІІІ. Позиція учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, однак його інтереси представляє адвокат Скиба В.М.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скиба В.М. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить такі задовольнити, а саме стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду, а також понесені судові витрати. Вказав, що позивач ОСОБА_1 прагне отримати відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля, який належав ОСОБА_1 на момент ДТП, а також завдану моральну шкоду, яка перебуває у прямому причинному зв`язку з завданням матеріальної шкоди (деліктним правопорушенням) та його невідшкодуванням до даного часу, ухилянні відповідачки від відшкодування завданої шкоди протягом тривалого періоду часу, спричиненими моральними стражданнями, незручностями, що привели до зміни звичного ритму та стану життя позивача. Зазначив, що підставою звернення до суду за захистом своїх прав стало те, що 02.10.2022 року о 08 год. 20 хв. по вул. Загороди в м.Судова Вишня ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «NISSAN ROGUE», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, здійснила зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES SPRINTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження з понесеними матеріальними збитками, та, відповідно, потребував відновлювального ремонту. Покликався на те, що ОСОБА_1 звертався до страхової компанії та частину матеріальної шкоди в розмірі 160 000 грн. йому відшкодовано страховою компанією ПрАТ АСК «Скарбниця» (поліс №АР2956160) в межах ліміту відшкодування, однак для повного відновлення транспортного засобу даного розміру недостатньо. При цьому, зазначив, що у разі коли потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, то деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Також в ході судових засідань по справі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скиба В.М. зазначав, що на момент розгляду даної судової справи у сторони позивача немає можливості представити для обстеження автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , у тому ж пошкодженому стані, в якому він перебував одразу після ДТП 02.10.2022, оскільки такий вже відновлений та проданий позивачем.

Ствердив, що сторона позивача вважає доведеним розмір шкоди, заявлений у позові. При прийнятті рішення просить врахувати, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2022 року у справі №448/1343/22, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді визнано саме ОСОБА_2 , водія автомобіля марки «NISSAN ROGUE», державний номерний знак НОМЕР_3 , на яку згідно ст.124 КУпАП України накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Вказує, що дана постанова має преюдиціальне значення для вирішення даної справи та підтверджує наявність вини відповідачки ОСОБА_2 у деліктному правопорушенні. Крім того, звернув увагу, що висновком експерта судової експертизи ОСОБА_3 від 27 грудня 2022 року №165/22 визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «MERCEDES BENZ SPRINTER 318 3.0 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , яка станом на 02 жовтня 2022 року становить 713 430 грн. 00 коп., з урахуванням придатних для вторинного використання запчастин/складових. Вказав, що після допиту у судовому засіданні експерта ОСОБА_3 , який зізнався про допущення «людської помилки», даний висновок було ним виправлено у виді поданого до суду виправленого висновку експерта від 21 травня 2024 року №165/22. Розцінює даний доказ як належний, допустимий та достовірний у відповідності до вимог ЦПК України. Водночас зазначив, що висновок №542-Е від 18.06.2025 року, складений експертом Львівського НДІСЕ МЮ Бадейновим О.М. є таким, що складений з грубим порушенням Інструкції та ЦПК України, не на виконання ухвали суду та не тої категорії експертизи, оскільки не зрозуміло чи експертом було проведено повторну чи первинну експертизу, чим фактично не виконано мотиви та завдання, визначені в ухвалі суду. В свою чергу, згідно п.4.13 Інструкції, у дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце. Проте, таких розбіжностей висновок не містить, відомостей про попередні експертизи також. Вказав, що такий висновок є недопустимим доказом, а тому просив суд взяти до уваги доводи та обґрунтування, викладені стороною позивача у відповідному клопотанні, а висновок, складений експертом Бадейновим О.М., - визнати недопустимим та недостовірним доказом та не брати до уваги при оцінці доказів у справі. Зазначив, що експерт Бадейнов О.М., використовуючи матеріали зі Звіту страхової компанії, не перевірив їх реальність та відповідність, хоча мав брати інформацію з сайту «АВТО РІА» або з інших джерел.

Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 спочатку не визнавала, згодом частково визнавала позовні вимоги, а також не заперечувала своєї вини у вчиненні правопорушення. Крім того, вказав, що відповідачка не вчинила жодних дій для відшкодування шкоди. Частково завдану шкоду позивачу відшкодувала страхова компанія, інша частина залишилася не відшкодованою. Враховуючи те, що позивач є власником майна, зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням автомобіля, яке настало в результаті невиконання відповідачкою ОСОБА_2 вимог ПДР, що призвело до вчинення ДТП, з урахуванням відсутності жодного відшкодування зі сторони відповідачки, що має прямий причинний зв`язок між діями відповідачки та наявністю моральної шкоди, вважає, що наявні всі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 110 000 грн., яка буде справедливою та достатньою для нього сатисфакцією моральних страждань, незручностей та зміни звичного способу життя.

Що стосується понесених позивачем судових витрат, то просив врахувати наступне. Позивач ОСОБА_1 при поданні позову поніс витрати на сплату судового збору, витрати на проведення судової експертизи та витрати на правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з прибуттям представника в судове засідання з м.Тернопіль до м. Мостиська. Зазначив, що вказані витрати є реальними та підтверджені доданими до початку судових дебатів доказами, зокрема квитанціями, договорами та актами виконаних робіт. Вказав, що подаючи першу заяву по суті спору, відповідачка не надала жодних заперечень щодо зменшення розміру судових витрат. При цьому, позивачем належним чином виконано вимоги ЦПК України, надано попередній розрахунок судових витрат, договір про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт, які підтверджували розмір витрат на момент подання позову до суду. Зазначив, що внаслідок процесуальної поведінки відповідачки, невизначеності у позиції щодо позову (її заперечення, визнання) судовий розгляд справи затягнувся. Дані доводи обґрунтовує тим, що подаючи відзив, відповідачка визнала позов в частині розміру матеріальної шкоди у сумі, що визначена страховою компанією у звіті. Однак після дослідження доказів, після проведення близько десяти судових засідань на протязі більше півтора року, така змінила позицію та подала клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди. Вказує, що саме такі дії відповідачки призвели до затягування судового процесу. Зазначає, що на підтвердження вже понесених та майбутніх витрат позивачем надано ряд належних, допустимих, достовірних доказів, які в сукупності підтверджують фактичні, реальні судові витрати. Натомість подані відповідачкою заперечення відносно судових витрат під час розгляду справи по суті є такими, що подані поза межами процесуального строку. Вказує, що процесуальний закон зобов`язує сторону, яка заперечує щодо розміру судових витрат, спростувати розмір таких витрат. Водночас відповідачкою, крім непогодження з таким розміром, не подано жодних обґрунтованих спростувань, так і на підтвердження такого спростування стороною відповідача не подано жодних доказів щодо зменшення розміру судових витрат. Стверджує, що причин і підстав такого зменшення, крім непогодження з розміром, відповідачкою не зазначено.

Також представник позивача зазначив, що суд не може втручатись в договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення розміру гонорару. Вважає, що розмір визначених стороною позивача витрат є реальним та розумним, пов`язаний з розміром наданих послуг, часу витраченого для підготовки та розгляду справи (підтверджується протоколами судових засідань), поведінки відповідачки під час розгляду справи. Враховуючи викладене вважає, що позивачем надано та підтверджено фактичні витрати, які просить стягнути з відповідачки, а саме: витрати на сплату судового збору в розмірі 5184,61 грн. та 1110 грн.; витрати за проведення судової авто-товарознавчої експертизи в розмірі 6100 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 96 000 грн.; витрати на прибуття в судове засідання представника позивача в розмірі 699 грн. та 1290,96 грн., а всього на суму 110373,96 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що погоджується на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 358 187,87 грн., при цьому вимоги про відшкодування моральної шкоди не визнає, а також вважає обґрунтованими витрати на правничу допомогу лише в сумі 10 000 грн. Водночас відповідачка вказала, що вона на даний час не працює та має скрутне матеріальне становище. При цьому, з посиланням на пояснення судового експерта Бадейнова О.М., надані ним в судовому засіданні, зазначила, що у разі проведення експертизи з безпосереднім оглядом транспортного засобу розмір визначеної шкоди був би меншим.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гелецька Л.П. у судовому засіданні пояснила, що за наслідками ДТП винною дійсно визнано ОСОБА_2 , яка на місці вчинення ДТП не заперечувала своєї вини. Крім того, зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_1 з пропозицією відшкодувати шкоду понад страхове відшкодування або провести ремонт транспортного засобу, однак позивач до відповідачки з відповідними зверненнями не звертався та надалі подав позов до суду.

Крім того, представник відповідачки звернула увагу на те, що позивач ОСОБА_1 два рази притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема останній раз у квітні 2022 року, в червні 2022 року відповідна постанова набрала законної сили. Отже, позивач був позбавлений права керування транспортними засобами на момент ДТП, що мало місце 02.10.2022р. Крім того, зазначила, що 22.02.2022 року ОСОБА_1 ,будучи учасником ДТП, залишив місце події. Разом з цим, нецензурно виражався в сторону працівників поліції, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, та як наслідок був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Натомість, відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала своєї вини у ДТП та така погодилася на відшкодування шкоди, однак зазначила, що позивач ОСОБА_1 мав інші міркування і, можливо, мав намір збагатись.

Вказала, що в обґрунтування матеріальної шкоди (збитків) позивач надав до суду висновок експерта №165/22 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 , складений експертом ОСОБА_3 . При дослідженні зазначеного висновку експерта було виявлено ряд неточностей та помилок. Будучи допитаним у судовому засіданні експерт ОСОБА_3 особисто визнав ряд недоліків та описок, допущених ним при складенні висновку 165/22 від 27.12.2022. Вказала, що після дослідження судом висновку експерта 165/22 від 27.12.2022 за безпосередньої участі в судовому засіданні експерта ОСОБА_3 , представником позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових пояснень експерта Мазура М.С. від 21.05.2024, адресовані позивачу ОСОБА_1 . У поясненні судовий експерт повідомив, що у Висновку експерта №165/22 від 27.12.2022 «було виявлено здійснені технічні помилки та недоліки» та Висновок експерта додатковий №165/22 від 21.05.2024 та Пояснення експерта є фактично додатками до первинного висновку та усувають розбіжності, виявлені під час судового розгляду. Вказала, що наведений п.4.13 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) у редакції від 27.11.2023 чинній на 21.05.2024 (далі Інструкція), гласить: «4.13. У дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань. Дослідницька частина повинна включати: відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування; посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них; експертну оцінку результатів дослідження. Опис процесу застосовування інструментальних методів дослідження та проведення експертних експериментів можуть обмежуватись викладенням кінцевих результатів. У зазначених випадках графіки, діаграми, таблиці, матеріали експертних експериментів мають зберігатись у наглядових експертних провадженнях і на вимогу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), можуть надаватись їм для ознайомлення. За наявності в документі про призначення експертизи (залучення експерта) питань, які не належать до предмета експертизи або не входять до компетенції експерта, указуються причини, з яких ці питання не можуть бути вирішені. Узагальнення та оцінка результатів окремих досліджень, які є підставою для формулювання висновків, можуть викладатися у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експерта. У дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце.» Тобто, у наведеній статті Інструкції немає положення про повернення експерту висновку для доопрацювання, наведеного у Поясненні експерта. Також зазначила, що навіть якби положення п. 4.13 Інструкції, викладені експертом у Поясненні, мали місце, то виявлені помилки та недоліки - як зазначає ОСОБА_3 , були виявлені у Висновку експерта №165/22 від 27.12.2022 стороною відповідачки ОСОБА_2 , а не особою, що залучила експерта чи керівником установи. Відтак, не було жодних законних підстав на повернення Висновку експерта №165/22 від 27.12.2022 на доопрацювання. З огляду на викладене, зазначила, що поданий представником позивача Висновок експерта додатковий №165/22 від 21.05.2024 по суті є висновком нового експертного дослідження. Додаткова експертиза у відповідності до вимог ст.113 ЦПК України призначається лише судом. З огляду на це, вважає, що не можна розцінити висновок експерта додатковий від 21.05.2024 за №165/22 як висновок експерта, складений за результати проведення додаткової експертизи, оскільки судом додаткова експертиза не призначалась та експерту Мазуру М.С. проведення такої судом не доручалось. Вказала, що у зв`язку з встановленими обставинами щодо допущення експертом недоліків та описок, при складенні ним висновку 165/22 від 27.12.2022 судом постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у даній цивільній справі та призначено повторну судову транспортно-товарознавчу експертизу за матеріалами справи. За наслідками судової транспортно-товарознавчої експертизи за результатами проведення автотоварознавчих досліджень по цивільній справі №448/951/23 був складений Висновок експерта №542-Е від 18.06.2025р. Зазначила, що у судовому засіданні, що відбулося 10.11.2025р., був досліджений Висновок експерта №542-Е судової транспортно-товарознавчої експертизи за результатами проведених автотоварознавчих досліджень по цивільній справі №448/951/23 від 18.06.2025р., виконаний судовим експертом Бадейновим О.М. та експертом було надані вичерпні роз`яснення і необхідні доповнення, які викладені письмово, зрозумілі та такі, що не викликають сумнівів у відповідачки ОСОБА_2 . Вказала, що відповідно до Висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи за результатами проведених автотоварознавчих досліджень у цивільній справі №448/951/23 (провадження 2/448/65/24) від 18.06.2025 №542-Е, вартість матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу марки «MercedesBenzSprinter 318 CDI» р.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що мала місце 02.10.2022 в цінах на дату ДТП становить 603 187,87 грн. Вартість даного автомобіля після ДТП 85 000,00 грн. Розмір страхового відшкодування, що отримав ОСОБА_1 10.03.2023р. від ПрАТ АСК «Скарбниця» становить 160 000,00 грн. Зазначила, що відповідачка вважає справедливим до обґрунтованим розмір суми, що підлягає до стягнення з неї 358 187,87 грн., із розрахунку: 603187,87-85 000-160 000=358 187,87 (грн.). Крім того, при визначенні шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просила врахувати, що автомобіль марки «MERCEDES BENZ SPRINTER 318 3.0 CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , був проданий позивачем та останнім від продажу отримано певні грошові кошти, які слід суду врахувати.

Щодо моральної шкоди зазначила, що така не заподіяна позивачу. Вказала, що позивач міг уникнути судового процесу, однак жодних кроків для досудового врегулювання спору не зробив, хоча відповідачка йому пропонувала. Зазначила, що наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Вказала, що голослівними та необґрунтованими є твердження позивача про те, що він «фактично заробляв кошти на утримання сім`ї», а після ДТП «фактично втратив заробіток», оскільки жодного доказу про отримання ним доходів та сплати відповідних податків від діяльності, пов`язаної з використанням транспортного засобу, такий суду не надав. Натомість позивачем подано копію свідоцтва про народження дитини. З урахуванням наслідків ДТП та доказів позивача ОСОБА_1 щодо моральної шкоди, вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 моральної шкоди у заявленому розмірі 110 000,00 грн. не підлягає до задоволення, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в розмірі заявлених позовних вимог.

Зазначила, що затягування розгляду справи відбувалося з ініціативи сторони позивача та було спрямоване на не встановлення реального розміру шкоди. З урахуванням виконаної адвокатом роботи (надані адвокатом послуги, час, витрачений ним на виконання відповідних робіт (надання послуг)), виходячи з конкретних обставин справи, її складності, зокрема того, що дана справа не є складною, підготовка документів у такій не потребувала значного часу, вважає, що розмір заявленого відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою, їх розмір є необґрунтованим та завищеним. При цьому, зазначила, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Заявлені стороною позивача витрати не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями статті 141 ЦПК України. Вказала, що відповідачка готова компенсувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі лише 10 000 грн. Також зазначила, що після ДТП вона (представник відповідачки) пропонувала визначити суму відшкодування після оплати страховою, проте від позивача не було відповіді та такий відмовився від запропонованої суми відшкодування у розмірі 5 000 доларів США, а також згодом не погодився і на 6 000 доларів США. Представник відповідачки вказала, що попри складне фінансове становище відповідачки, остання була готова відшкодувати позивачу заподіяну шкоду у вказаному розмірі.

ІV. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2023 року частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скиби Віталія Михайловича про забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки «MitsubishiPajero», 2007р.в., об`єм двигуна 2972 см.куб., що зареєстрований за нею ( ОСОБА_2 ) в ТСЦ №4647 ГСЦ МВС в Львівській області.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 09.06.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 20.11.2023р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою; призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 05.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Гелецької Л.П. про призначення експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2024 року задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в частині про повернення на стадію підготовчого провадження.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 09.12.2024 року задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Гелецької Лесі Петрівни про призначення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи, призначено відповідну експертизу.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 12.02.2025 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою; призначено судове засідання для розгляду клопотання судового експерта.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17.03.2025 року частково задоволено клопотання судового експерта Бадейнова О.М. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення повторної експертизи. Повторну судову транспортно-товарознавчу експертизу вирішено проводити без огляду автомобіля марки «MercedesBenzSprinter 318 CDI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ; надано дозвіл судовому експерту Бадейнову О.М. при проведенні повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля використовувати вихідні дані з матеріалів цивільної справи ЄУН 448/951/23 (провадження №2/448/26/25), в тому числі зі «Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих.№121001» від 16.10.2022р., складеного оцінювачем ОСОБА_5 та Висновку експерта №165/22 від 27.12.2022р.; надано експерту для проведення експертизи матеріали цивільної справи ЄУН 448/951/23 (провадження №2/448/26/25); погоджено термін виконання експертизи у строк понад 90 календарних днів, з урахуванням вимог розумності та достатності здійснення призначеного експертного дослідження для надання суду відповідного висновку, починаючи з робочого дня, наступного за днем надходження матеріалів до експертної установи, не включаючи строку виконання клопотань експерта.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.07.2025 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 09.09.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою; призначено справу до судового розгляду по суті.

V. Обставини справи, встановлені судом.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.10.2022 року о 08 год. 20 хв. на 51км+300м автодороги «Львів-Шегині» мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля марки «MERCEDES SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.12.2022р. (справа ЄУН 448/1343/22) відповідачку ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Зокрема, вказаною постановою судді встановлено, що 02.10.2022 року о 08 год. 20 хв. на 51км+300м автодороги «Львів-Шегині» відповідачка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на автодорогу сполученням «Львів-Шегині», здійснила зіткнення із транспортним засобом марки «MERCEDES SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався по вказаній автодорозі. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Такими своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України.

Відтак, саме з вини відповідачки ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу ОСОБА_1 як власнику транспортного засобу марки «MERCEDES SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_2 , завдано матеріальних збитків.

Зазначена постанова судді набрала законної сили 13.12.2022р.

Згідно ч 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вказане судове рішення (постанова суду) є обов`язковим для суду в частині з`ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Цивільна відповідальність відповідачки ОСОБА_2 , як водія автомобіля марки «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному Акціонерному Товаристві Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2956160 від 02.08.2022р. З даного полісу відомо, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн. Франшиза згідно поліса становить 0 (нуль) грн.

03.10.2022р. водій автомобіля марки «MERCEDES SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 звернувся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

07.10.2022р. проведено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 .

ПрАТ АСК «Скарбниця» у відповідності до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінила та визначила вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу.

Відповідно до Звіту №121001 про оцінку автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 632 246,55 грн., ринкова вартість автомобіля становить 614 305,67 грн.

Відповідно до Зобов`язуючої пропозиції з визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) про оцінку автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість транспортного засобу після ДТП становить 98 100 грн. Розрахунок страхового відшкодування виглядає наступним чином: 614 305,67-98 100=516 205,67 грн. При цьому, 614 305,67 грн. вартість автомобіля до ДТП, 98 100 грн. вартість автомобіля після ДТП.

У відповідності до умов Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2956160 ліміт відповідальності (максимальна сума) становить 160 000 грн.

13.12.2022 року власник транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , звернувся до ПрАТ АСК «Скарбниця» із заявою про страхове відшкодування.

З страхового акту №273/цв/22 (аварійний сертифікат) від 10.03.2023р. та Додатку 1 до такого, слідує, що сума страхового відшкодування внаслідок зазначеної страхової події що мала місце 02.10.2022р., становила 160 000 грн.

10.03.2023 року ПрАТ АСК «Скарбниця» провела виплату страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн. власнику пошкодженого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням (інструкцією) №25 від 10.03.2023р.

Крім того, 03.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звертався до судового експерта Мазура Михайла Степановича із заявою про дослідження пошкоджень та визначення вартості завданих матеріальних збитків автомобілю марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , що були спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом марки «NISSAN ROGUE», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку експерта Мазура М.С., за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 , від 27.12.2022р. №165/22, вартість КТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування отриманих пошкоджень у ДТП, яке мало місце 02.10.2022 року, станом на момент ДТП становить 713 430 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, яке мало місце 02.10.2022 року, станом на момент ДТП, приймається рівною вартості автомобіля та становить 713 430 грн.; вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, яке мало місце 02.10.2022 року, станом на момент ДТП (при зовнішньому візуальному обстеженні, без проведення необхідних технологічних інструментальних; діагностичних дефектовок деталей/механізмів/вузлів/агрегатів і вимірів/замірів), ймовірно становлять 35 969,41 грн.

Зокрема, зазначену транспортно-товарознавчу експертизу, проведену експертом ОСОБА_3 , яка проводилась на замовлення учасника справи (позивача ОСОБА_1 ), суд розцінює як первинну експертизу, чого не оспорювали і сторони по справі.

При дослідженні зазначеного висновку експерта, судом, у зв`язку з сумнівами сторони відповідача у правильності зазначеного висновку експерта, 04.03.2024р., проводився допит експерта ОСОБА_3 , який в судовому засіданні особисто визнав ряд недоліків та описок, допущених ним (експертом) при складенні висновку 165/22 від 27.12.2022.

Після дослідження судом висновку експерта 165/22 від 27.12.2022р. за безпосередньої участі в судовому засіданні експерта ОСОБА_3 , стороною позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових пояснень експерта Мазура М.С. та висновку експерта додаткового від 21.05.2024р. за №165/22. У доданих поясненнях експерт ОСОБА_3 ствердив, що ним було виявлено і здійснено технічні помилки та недоліки, в тому числі в дослідницькій частині висновку, які він підтвердив особисто; зазначені ним помилки/описки/недоліки були ним допрацьовані та усунені і виправлені у Висновку експерта додатковому №165/22 від 21.05.2024р.Так, згідно вказаного висновку, вартість КТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування отриманих пошкоджень у ДТП, яке мало місце 02.10.2022 року, станом на момент ДТП становить 706 400 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, яке мало місце 02.10.2022 року, станом на момент ДТП, приймається рівною вартості автомобіля та становить 706 00 грн.; вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, яке мало місце 02.10.2022 року, станом на момент ДТП (при зовнішньому візуальному обстеженні, без проведення необхідних технологічних інструментальних; діагностичних дефектовок деталей/ механізмів/ вузлів/ агрегатів і вимірів/ замірів), ймовірно становлять 35 969,41 грн.

У зв`язку з встановленими обставинами щодо допущення експертом недоліків та описок, при складенні ним висновку 165/22 від 27.12.2022р., стороною відповідача було заявлено клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження з метою вирішення ряду питань в частині доказування, зокрема вирішення питання про призначення судової транспортно - трасологічної експертизи, а також з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спору.

Ухвалою суду Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2024р., з метою забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спору, з метою дотримання всіх процесуальних прав учасників процесу, в тому числі в частині доказування, врахування всіх доказів по справі та доводів сторін, забезпечення прав сторін на участь у вчиненні процесуальних дій, постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у даній цивільній справі.

При вирішенні клопотання сторони відповідачки про призначення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи суд враховував, що стороною позивача на обґрунтування своїх позовних вимог додано висновок експерта №165/22 від 27.12.2022р.,складений експертом Мазуром М.С.; при дослідженні судом висновку експерта №165/22від 27.12.2022р.за безпосередньої участі в судовому засіданні експерта ОСОБА_3 , останній визнавав факт допущення ним технічних помилок та недоліків; при цьому експерт ОСОБА_3 не особисто виявив допущені ним помилки та недоліки, а лише після відповідних зауважень сторони відповідача; поставлені в судовому засіданні перед експертом питання не дали можливості встановити необхідні дані для правильного вирішення спору; в подальшому, після проведеного судом допиту експерта, стороною позивача скеровано на адресу суду письмові пояснення експерта Мазура М.С. та висновок експерта додатковий від 21.05.2024р. за №165/22; додаткова експертиза у відповідності до вимог ст.113 ЦПК України призначається лише судом, відтак, суд не міг розцінити висновок експерта додатковий від 21.05.2024р. за №165/22 як висновок експерта, складений за результати проведення додаткової експертизи, оскільки судом додаткова експертиза не призначалась та експерту Мазуру М.С. проведення такої судом не доручалось; у своїх письмових поясненнях експерт також особисто підтвердив факт допущення ним технічних помилок та недоліків у висновку №165/22 від 27.12.2022р.; з огляду на особисте підтвердження експертом допущених ним помилок і недоліків суд не міг розцінити викладені письмові пояснення експерта як роз`яснення і доповнення ним висновку, що можуть бути надані ним в порядку ч.4 ст.239 ЦПК України; зазначене, на переконання суду, викликало сумніви у правильності висновку експерта 165/22 від 27.12.2022р.

Оскільки наданий стороною позивача висновок експерта викликав сумніви щодо його правильності, враховуючи, що такі заперечення та обставини мали суттєве значення при визначенні дійсного розміру відновлювального ремонту КТЗ та мали вплив на вирішення спору, з метою їх спростування чи підтвердження, а також встановлення дійсних обставин справи та обґрунтованості матеріальної вимоги позивача, суд ухвалою від 09.12.2024 року призначив у даній цивільній справі повторну судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Сторона позивача не мала можливості представити експерту для обстеження автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , у тому ж пошкодженому стані, в якому він перебував одразу після ДТП 02.10.2022, оскільки на момент призначення судом відповідної експертизи зазначений автомобіль вже був відновлений та проданий позивачем ОСОБА_1 . Зазначені обставини були підтверджені представником позивача в судовому засіданні.

Відповідною ухвалою суду постановлено проводити повторну судову транспортно-товарознавчу експертизу без огляду автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ; надано дозвіл судовому експерту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Бадейнову О.М. при проведенні повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля використовувати вихідні дані з матеріалів цивільної справи ЄУН 448/951/23 (провадження №2/448/26/25), в тому числі зі «Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих.№121001» від 16.10.2022р., складеного оцінювачем ОСОБА_5 та Висновку експерта Мазура М.С. №165/22 від 27.12.2022р.; надано експерту для проведення експертизи матеріали цивільної справи ЄУН 448/951/23 (провадження №2/448/26/25).

За наслідками судової транспортно-товарознавчої експертизи за результатами проведення автотоварознавчих досліджень по цивільній справі №448/951/23 судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз О.Бадейновим складено Висновок експерта №542-Е від 18.06.2025р.

З вказаного висновку експерта відомо, що ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», р.н. НОМЕР_2 , до моменту пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.10.2022р., в цінах на дату ДТП, становила 570 886, 92 грн. Вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що мала місце 02.10.2022 в цінах на дату ДТП становила 570 886, 92 грн., а вартість наведеного автомобіля після ДТП в цінах на дату ДТП становила 85 000 грн.

Крім цього, у судовому засіданні при дослідженні висновку експерта №542-Е від 18.06.2025р. за безпосередньої участі експерта ОСОБА_6 було встановлено про неврахування ним під час проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи Акту про надання послуг № від 15.02.2022 року, оскільки такий був скерований на адресу суду стороною позивача через систему «Електронний суд», однак помилково не долучений до матеріалів цивільної справи, як наслідок, експертом у вказаному висновку не було враховано підвищення ринкової вартості автомобіля на 5%.

Водночас, з урахуванням вищевказаного Акту експертом ОСОБА_6 в судовому засіданні надано відповідні пояснення з коригуванням/доповнення висновку №542-Е від 18.06.2025р., у відповідності до яких експерт ствердив про те, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що мала місце 02.10.2022 в цінах на дату ДТП збільшилась на 32 300,95 грн. Зазначені пояснення, які суд розцінює як доповнення складеного ним висновку №542-Е від 18.06.2025р., викладено експертом письмово та приєднано до матеріалів справи у відповідності до вимог ч.4 ст.239 ЦПК України.

Відтак, з урахуванням висновку судового експерта Бадейнова О. №542-Е від 18.06.2025р. та додатково наданого ним доповнення висновку відомо, що ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», р.н. НОМЕР_2 , до моменту пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.10.2022р., в цінах на дату ДТП, становила 603 187, 87 грн.; вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 318 CDI», р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що мала місце 02.10.2022 в цінах на дату ДТП становила 603 187, 87 грн.; вартість наведеного автомобіля після ДТП в цінах на дату ДТП становила 85 000 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що зазначені у висновках експертів Мазура М.С. та ОСОБА_6 суми матеріального збитку відрізняються одна від одної, зважаючи також і на те, що при проведенні обох досліджень бралися до уваги різні вихідні дані, тому і отримані результати не співпадають. Також слід зазначити, що при дослідженні автомобіля експертом ОСОБА_3 , останній оглядав автомобіль, а при проведенні судової експертизи експерт ОСОБА_6 виходив із вихідних даних, що містяться в матеріалах цивільної справи ЄУН 448/951/23 (провадження №2/448/26/25), в тому числі зі «Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих.№121001» від 16.10.2022р., складеного оцінювачем ОСОБА_5 та Висновку експерта Мазура М.С. №165/22 від 27.12.2022р.

VI. Застосовані норми права та судова практика.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте, крім загального правила, є спеціальні, винятки, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ПК України тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV.

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961- ІV.

Законом від 01.07.2004 № 1961- ІV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.29 вказаного Закону України, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до положень п.22.1 ст.22 Закону України від 01.07.2004 № 1961- ІV (у редакції, чинній на момент вчинення ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (правовий висновок у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплата (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961- ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961- ІV).

Вищевказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21).

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Так, відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961- IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком у межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.263 ППК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Отже, враховуючи вище наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-4 (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-4 (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди зобов`язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України). Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Відтак, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика, а не на відповідача (страхувальника).

Разом з тим, якщо виплати страхового відшкодування або регламентної виплати буде достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, то з відповідача, як особи, яка завдала шкоду, не підлягає стягнення на користь позивача різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням/регламентною виплатою.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону №1961, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Виходячи з наведеного слід дійти висновку, що виплаті страхового відшкодування передує стадія узгодження між сторонами її розміру. При цьому, слід з`ясовувати думку сторін щодо необхідності оцінки або експертизи.

Водночас, частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що: "розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства".

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Зокрема, судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, а саме транспортного засобу, що зумовило зміни звичного способу життя та необхідність протягом тривалого часу прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права та отримання відшкодування.

Разом з тим, доказів на спричинення моральної шкоди відповідачкою ОСОБА_2 , яку можливо оцінити саме у розмірі 110 000 грн., сторона позивача не надала.

ЄСПЛ указує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі "Stankov v. Bulgaria" (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях "Thoma v. Luxembourg" (Тома проти Люксембургу), "Caloc v. France" (Калок проти Франції) та "Niedbala v. Poland" (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VІI. Висновки суду.

Судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , транспортний засіб автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Позивачу ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/2956160 було виплачено страхове відшкодування ПрАТ АСК «Скарбниця» як страховиком особи, відповідальної за завдану шкоду внаслідок ДТП ( ОСОБА_2 ), в межах встановленого ліміту в сумі 160 000 грн.

Після дорожньо-транспортної пригоди зазначений автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI» був відновлений позивачем ОСОБА_1 та проданий.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням обставин справи, фізичного знищення внаслідок ДТП автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», факту відновлення позивачем даного автомобіля та його подальшого продажу, а також доказів, наданих сторонами на підтвердження їхніх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю між вартістю матеріального збитку, що відповідає вартості автомобіля на момент пошкодження, ринковою вартістю автомобіля після пошкоджень внаслідок ДТП та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування (603 187,87 грн. - 85 000 грн. 160 000 грн. = 358 187,87 грн.). При цьому, судом враховуються ті обставини, що позивач ОСОБА_1 отримав 160 000 грн. страхового відшкодування; після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль був відновлений та проданий позивачем, внаслідок чого такий отримав грошові кошти; стороною позивача не надано відповідних відомостей про суму виручених коштів від продажу автомобіля; вартість автомобіля після ДТП в цінах на дату ДТП визначено експертом в сумі 85 000 грн.

При вирішенні питання про визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , суд приймає до уваги саме висновок №542-Е від 18.06.2025р., складений судовим експертом Львівського НДІСЕ Бадейновим О.М., з урахуванням письмового доповнення експерта до даного висновку від 10.11.2025 року. При цьому суд враховує, що даний висновок експерта був складений за результатами проведення експертизи, яка призначалась судом з врахуванням пояснень учасників справи, а при проведенні судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля судовим експертом Бадейновим О. використовувались вихідні дані із матеріалів цивільної справи ЄУН 448/951/23 (провадження №2/448/26/25), в тому числі зі «Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих.№121001» від 16.10.2022р., складеного оцінювачем ОСОБА_5 , також з висновку експерта Мазура М.С. №165/22 від 27.12.2022р. Вказаний висновок експерта, на переконання суду, відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості доказів.

За наслідком порівняльного аналізу наявних у матеріалах справи висновків експертів, за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що саме висновок судового експерта Бадейнова О.М. має бути покладений в основу даного судового рішення як більш повний, який містить відповіді на питання, що входять до предмета доказування у цій справі.

В ході судового розгляду даної справи, за безпосередньої участі судового експерта Бадейнова О., судом було всебічно та повно досліджено висновок №542-Е від 18.06.2025р. судовим експертом Бадейновим О.М. в судовому засіданні було роз`яснено та доповнено складений ним висновок, в результаті чого експертом встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI», до моменту пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.10.2022р., в цінах на дату ДТП становить 603 187,87 грн.; вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу - автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318 CDI» - ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.10.2022р. в цінах на дату ДТП становить 603 187,87 грн.; вартість наведеного автомобіля після ДТП в цінах на дату ДТП становила 85 000 грн.

Суд не приймає до уваги доводи сторони позивача щодо недопустимості цього висновку експерта з тих підстав, що учасникам справи надавалися рівні можливості для реалізації своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, збирання, подання доказів. Так, сторона позивача не була позбавлена можливості звернутися до суду із клопотанням про проведення у справі будь-якої іншої експертизи, тим самим спростувавши висновок експерта №542-Е від 18.06.2025р., складений експертом Львівського НДІСЕ МЮ Бадейновим О.М., що є процесуальним обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України) та про що судом неодноразово наголошувалось та роз`яснювалось в ході судового розгляду.

Закон України «Про судову експертизу» визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Відповідно до частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно з частиною першою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з пунктом 3.5 Інструкції від 08 жовтня 1998 року № 53/5, у випадку, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються процесуальним порядком призначення судового експерта, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, можливістю призначення додаткової та повторної судової експертизи.

Висновок експерта є згідно до положень ст. 110 ЦПК України доказом, який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

Незгода сторони з висновком експертизи, неповні відповіді є підставою для пропозиції експертам дати усні пояснення до свого висновку, або для призначення додаткової експертизи чи повторної у межах справи, по якій призначалася судова експертиза, відповідно до вимог ЦПК України.

Положеннями Закону України «Про судову експертизу» не передбачено можливості оскарження висновків експертизи в порядку цивільного судочинства у разі незгоди позивача, або відповідача по цивільній справі, у якій призначалася експертиза, з висновками експертів.

Отже, висновок експерта є результатом проведення експертизи, викладений у вигляді докладного опису проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Незгода сторони позивача з оцінкою доказів, в тому числі і висновком, складеним судовим експертом Бадейновим О.М., може бути підставою для призначення повторної експертизи або оскарження судового рішення, в обґрунтування якого покладено висновок експерта в апеляційному та касаційному порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

У свою чергу, вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь моральної шкоди, завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу, суд виходить з наступного.

Суду надані відповідні докази того, що належний потерпілому транспортний засіб в результаті ДТП отримав механічні пошкодження, що зумовило неможливість використання його за призначенням, тому цілком очевидно, що пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу, йому була заподіяна моральна шкода, право на відшкодування якої передбачене ст.23 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 23, 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик несе відповідальність лише за моральну шкоду, пов`язану з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я чи смертю потерпілого. Страховик не несе відповідальності за моральну шкоду, заподіяну пошкодженням майна.

Відтак, моральна шкода, заподіяна пошкодженням належного позивачу транспортного засобу, підлягає стягненню на користь останнього саме з відповідачки ОСОБА_2 .

Установивши, що неправомірними діями ОСОБА_2 , унаслідок яких ОСОБА_1 отримав пошкодження належного йому майна, останньому були завданні душевні страждання та психологічні переживання, суд приходить до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяннями відповідачки ОСОБА_2 та нанесенням моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 .

З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, часу для відновлення його психоемоційного стану, характеру та тяжкості змін у його житті, характеру правопорушення допущеного відповідачкою, вимог розумності та справедливості, суд вважає, що обґрунтовано визначити розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. На переконання суду, за встановлених обставин справи, присуджене судом моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості.

При цьому, у даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абз.3 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2014р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», саме потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Такий висновок випливає з принципу змагальності, у відповідності до якого дії суду під час розгляду цивільних справ залежать від ініціативи сторін. Спірні питання вирішуються лише на підставі вимог та аргументів, які представлені сторонами справи. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Підсумовуючи вищенаведене, розглянувши справу в межах доводів та поданих доказів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, зокрема стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 358 187,87 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнення з неї на користь позивача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VIII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України), а також витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Розподіл судових витрат між сторонами передбачено статтею 141 ЦПК України, зокрема судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6284,61 грн., а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 58,68%), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 4002,80 грн. (6821,41 грн.*58,68%).

Крім того, сторона позивача заявила вимогу про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 96 000 грн. витрат, понесених на правничу допомогу адвоката.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України).

Згідно з ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19)

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України (п.128).

Два підходи до порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), передбачені статтею 30 Закону про адвокатуру, відрізняються у наступному - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (п.п.129-133).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19,: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та інші.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 також зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

На підтвердження понесених судових витрат, стороною позивача долучено, зокрема копію Договору про надання правової допомоги від 09.05.2023 року, копію Акту приймання-передачі наданих послуг №08І05-ш до Договору про надання правової допомоги з представництва інтересів у суді від 31.05.2023 року, копію Акту приймання-передачі наданих послуг №11І2025 до Договору про надання правової допомоги з представництва інтересів у суді від 27.11.2025р.

Так, позивачем ОСОБА_1 заявлено до відшкодування за рахунок відповідачки ОСОБА_2 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 96 000 грн.

Згідно зазначених вище норм, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, з урахуванням обставин справи та долучених до справи доказів, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, враховуючи наступне.

Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

При визначенні розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 враховуються докази щодо обсягу наданих йому послуг і виконаних робіт, а також їх вартості; факт участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. у судових засіданнях по даній справі; ставку адвокатського гонорару за годину роботи, яку визначено у п.2. Акту приймання-передачі наданих послуг №08/05-ш до Договору про надання правової допомоги з представництва інтересів у суді від 31.05.2023 року та у п.3 Акту приймання-передачі наданих послуг №11/2025 до Договору про надання правової допомоги з представництва інтересів у суді від 27.11.2025р., та становить 2000 грн. за 1 год. правової допомоги; зазначений адвокатом Скибою В.М. попередній розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікував понести витрати на правову допомогу у розмірі 72 000 грн.; а також поведінку сторін під час розгляду справи.

При цьому, суд вважає недостатньо обґрунтованим, завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг та витраченим часом адвоката заявлений стороною позивача розмір витрат за послуги згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг №08/05-ш до Договору про надання правової допомоги з представництва інтересів у суді від 31.05.2023 року, а саме за попереднє опрацювання матеріалів (2 год.); опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини; формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи (3 год.); підготовка процесуальних документів по справі позовна заява (8 год.) та згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг №11/2025 до Договору про надання правової допомоги з представництва інтересів у суді від 27.11.2025р. за підготовку та подання заяви про забезпечення позову (4 год.); відповідь на відзив (4 год.). Заявлений розмір витрат за вказані послуги, як вважає суд, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відтак, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, суд вважає, що такий підлягає зменшенню.

З огляду на наведене, на переконання суду, позивачу ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу за надані йому послуги щодо представництва його інтересів адвокатом в судових засіданнях по справі на загальну суму 26 000 грн., а також розмір витрат за надані послуги адвоката з підготовки та подання до суду процесуальних документів, які суд оцінює на суму 26 000 грн.

Підсумовуючи, з урахуванням зазначених обставин, а також складності справи та фактично виконаної адвокатом роботи, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 52 000 грн.

При цьому, суд вважає, що не підлягає до стягнення транспортних витрати у вигляді витрат на придбання бензину для прибуття представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. безпосередньо в судове засідання. Суд бере до уваги те, що договором про надання правової допомоги не було передбачено обов`язкову особисту участь адвоката в суді, адвокат неодноразово брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, також судом не було визнано обов`язкову участь позивача чи його представника в судовому засіданні. Крім того, слід зазначити, що надані суду копії квитанцій на придбання бензину не містять в собі інформацію про особу, яка придбала бензин, відсутні докази того, куди було використано даний бензин, яким чином та з якого населеного пункту адвокат прибув до суду.

Щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: - витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; - висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; - у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; - при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

З матеріалів справи відомо, що у зв`язку з розглядом справи, до подання позову, позивач ОСОБА_1 оплатив 6100 грн. за проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 27 грудня 2022 року № 165/22, що підтверджується копією Договору №165/22 на виконання судової експертизи від 03.10.2022 року та копією висновку експерта.

Постанови Верховного Суду: у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20), у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 640/19089/20 (провадження № К/9901/22986/21), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22), у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 травня 2023 року у справі № 914/3881/21 містять висновок про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 зауважує, що внаслідок розвитку суспільних відносин у сфері процесуального законодавства, які знайшли своє відображення у внесених змінах до процесуальних кодексів Законом від 15 грудня 2017 року № 2147-VIII, задля забезпечення єдності судової практики щодо вирішення питання можливості відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрат на складення висновку експерта, виготовленого та отриманого на замовлення сторони у справі до відкриття провадження в такій справі, необхідно відступити від висновку, висловленого в постановах Верховного Суду: у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20) та від 13 липня 2021 року у справі № 640/19089/20 (провадження № К/9901/22986/21), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22), у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 травня 2023 року у справі № 914/3881/21.Такий відступ полягає в тому, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Враховуючи, що судом частково задоволені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , то останній має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, оскільки такі витрати, як вважає суд, пов`язані з розглядом справи. Зокрема, судом враховується те, що судовому експерту Бадейнову О.М. при проведенні повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля, яка призначена відповідною ухвалою суду, та за результатами якої був складений висновок експерта, що був покладений в основу даного судового рішення, було надано дозвіл використовувати матеріали цивільної справи, в тому числі вихідні дані також і з висновку експерта №165/22 від 27.12.2022р., який був складений на замовлення та за кошти саме позивача ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені ним витрати, пов`язані із проведенням експертизи, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 3579,48 грн. (6100 грн.*58,68%).

IX. Вирішення питання щодо заходів забезпечення позову.

В межах даної цивільної справи судом вжито заходи забезпечення позову, зокрема ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2023р. заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero», 2007р.в., об`єм двигуна 2972 см.куб., що зареєстрований за нею ( ОСОБА_2 ) в ТСЦ №4647 ГСЦ МВС в Львівській області.

Згідно ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З урахуванням вищенаведеної норми ЦПК України, суд зазначає, що заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 133, 141, ч.7 ст.158, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 358 187 (триста п`ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят сім) гривень 87 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 4002 (чотири тисячі дві) гривні 80 коп. сплаченого судового збору, 3 579 (три тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 48 коп. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи та 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2023р., а саме у виді заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero», 2007р.в., об`єм двигуна 2972 см.куб., що зареєстрований за нею ( ОСОБА_2 ) в ТСЦ №4647 ГСЦ МВС в Львівській області, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.01.2026 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованаза адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Ю.В.Кічак