КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 379/1063/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/93/2026Головуючий у суді першої інстанції - Шабрацький Г.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2026 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по справі за скаргою ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Шелудько Оксаною Олександрівною, на рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11.09.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2025апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Шелудько Оксаною Олександрівною залишено без задоволення, рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без змін.

22.12.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 було подано клопотання про стягнення судових витрат, в якій остання просить: присудити на користь відповідача судові витрати у справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000, 00 грн., про що винести додаткове рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 246 Цивільного процесуального кодексу України.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідачкою були понесені витрати на професійну правничу допомогу при підготовці до розгляду Київським апеляційним судом справи № 379/1063/25.

Зокрема, 20.06.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Садовою В.В. було укладено договір про надання правової допомоги №20-06-1, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі № 379/1063/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька О.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та зобов`язання клієнта сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Разом з цим, варто зазначити, що у період з 29.12.2025 по 12.01.2026 суддя-доповідач Оніщук М.І. перебував у відпустці.

З огляду на таке та враховуючи положення ст. 270 ЦПК України, клопотання про розподіл судових витрат вирішується колегією суддів протягом десяти днів з дня її надходження, а оскільки апеляційний суд вирішує лише питання про судові витрати, суд не вбачає необхідності виклику сторін у судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення, а тому розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви та додані до неї документи, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 було повідомлено орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідачка понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в Київському апеляційному суді, що становить 15 000 грн. та зазначено про те, що докази на підтвердження таких витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після винесення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, зазначено, що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

22.12.2025 ОСОБА_1 було подано клопотання про стягнення судових витрат у розмірі 15000 грн. 00 коп., до якого долучено докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

З долучених до клопотання доказів вбачається, що 20.06.2025 між ОСОБА_1 , як клієнтом, та Садовою В.В., як адвокатом, було укладено договір про надання правової допомоги № 20-06-1, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі № 379/1063/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька О.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та обов`язку клієнта сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (далі - Договір № 20-06-1).

Разом з цим, апеляційний суд враховує те, що в силу п. 3.4., 3.7. Договору № 20-06-1, оплата за надані послуги проводиться за актами приймання-передачі наданих юридичних послуг. Оплата послуг повинна бути здійснена не пізніше 10-ти днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих юридичних послуг та виставлення відповідного рахунку адвокатом.

22.12.2025 між ОСОБА_1 , як клієнтом, та Садовою В.В., як адвокатом, було підписано акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 22-12.

Таким чином, апеляційний суд враховує, що акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 22-12 було підписано 22.12.2025, тобто протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом рішення за результатами апеляційного перегляду, що вказує на неможливість подання доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

З огляду на викладене, відповідачкою ОСОБА_1 дотримано строки і порядок подання доказів про розмір судових витрат, а також заяви про ухвалення додаткового рішення, що відповідає положенням статті 141 та статті 270 ЦПК України.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачкою ОСОБА_1 надано до суду:

- договір № 20-06-1 про надання правової допомоги від 20.06.2025, укладений між ОСОБА_1 , як клієнтом, та Садовою В.В., як адвокатом;

- акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 22-12 від 22.12.2025 до договору № 20-06-1 про надання правової допомоги від 20.06.2025 на суму 15000 грн. 00 коп.;

- рахунок на оплату послуг № 22-12-1 від 22.12.2025 на суму 15000 грн. 00 коп.;

- квитанцію про прибуткового касового ордеру № 1 від 22.12.2025 за договором № 20-06-1 про надання правової допомоги від 20.06.2025 на суму 15000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист,представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч. 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відтак, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 та від 11.11.2020 у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі№ 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц.

Однак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц, від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц, від 20.09.2023 у справі № 753/7936/22.

Витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки висловлені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.

Таким чином, ураховуючи викладене вище в сукупності, дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідних процесуальних дій сторони, беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, а також її складності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції до 5000 грн. 00 коп.

Так, з акту приймання передачі вбачається, що адвокатом Садовою В.В. при підготовці справи до розгляду Київським апеляційним судом було витрачено 7,5 год. роботи, яка складається з: 1,5 год. - ознайомлення з апеляційною скаргою та 6 год. - написання відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, сторонами погоджено, що вартість роботи адвоката складає 2000 грн. за одну годину роботи адвоката.

Втім, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи та характер наданих адвокатом послуг, заявлені до стягнення витрати є завищеними, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача під час перегляду справи апеляційним судом було подано відзив на апеляційну скаргу, який є у більшій мірі ідентичним відзиву на позовну заяву та містить лише додаткові заперечення щодо заявлених в апеляційній скарзі доводів апелянта, а тому обсяг витраченого адвокатом часу на підготовку часу є надмірним та завищеним. Разом з цим, ознайомлення адвоката із апеляційною скаргою поглинається підготовкою відзиву на апеляційну скаргу, а тому 7,5 годин роботи адвоката, ураховуючи зазначене вище, не відповідає принципу співмірності та критерію розумності витрат на професійну правничу допомогу, а тому такі витрати у повній мірі не можуть бути присуджені апеляційним судом до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість, документально підтверджена наданими відповідачкою належними, достатніми та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне ухвалити додаткову постанову про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 270, 381-383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова