Провадження № 2-з/185/10/26
У Х В А Л А

30 березня 2026 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головін В.О., розглянувши заяву представника позивача адвоката Хорошайло Наталії Леонідівни про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2026 року через систему «Електронний суд» до суду звернувся представника позивача адвоката Хорошайло Наталія Леонідівна із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_1 або на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що упровадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває справа № 760/10192/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

17 грудня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області розглянув цивільну справу № 760/10192/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за яким стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 151 200грн., інфляційні витрати в розмірі 41923,73грн., 3% річних в розмірі 11 100,42 грн., разом 220 523,15грн.

Представник відповідача подала заячу про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, про що була винесена відповідна ухвала суду від 28.01.2026р. Предметом спору по даній справі є стягнення грошових коштів в розмірі 151 200грн., інфляційні витрати в розмірі 41923,73грн., 3% річних в розмірі 11 100,42 грн., разом 204 224,15грн. Кошти були передані по розписці відповідачу.

В заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначив що має у власності майно, але станом на сьогодні земельна ділянка з кадастровим номером :72:503:0056 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відсутні інформаційні довідки з ДРРП додаються.

Зважаючи на те, що відповідач не погашає борг, вважає, що лише накладення арешту на нерухоме майно або на банківські рахунки відповідача може реально забезпечити виконання рішення суду по даній справі. Позивач вважає, що відповідач вживає заходи щодо приховання майна, продажу майна і тому такі дії можуть свідчити що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та зробити неможливим надалі виконання рішення суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2026 року, головуючим суддею у даній цивільній справі було визначено суддю Головіна В.О.

Суд, розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Відповіднодо ч.ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч. 3 ст. 153 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів в загальній сумі 204 224,15 грн.

Загалом, оскільки предметом позову має стати стягнення значної суми коштів, накладення арешту на належне боржнику майно, як вид забезпечення позову, може бути застосований шляхом накладення такого арешту в межах ціни позову.

Пунктом 1 ч. 1ст. 150 ЦПК України чітко передбачено, що накладення арешту на майно в межах здійснення судом заходів забезпечення позову можливе щодо майна, яке належить відповідачеві або підлягає передачі йому і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, у разі коли позовні вимоги стосуватимуться стягнення коштів і позивач має намір забезпечити свій позов шляхом арешту майна боржника, необхідним є наявність належного підтвердження того, що майно, на яке заявник прохає накласти арешт дійсно належить особі до якої буде спрямовано позовні вимоги про стягнення боргу.

Заявником не підтверджено доказами, яке саме нерухоме майно належить відповідачу та на яке просить накласти арешт.

Також заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_1 , однак не вказує номери банківських рахунків відповідача, на які просить накласти арешт.

Крім того, за матеріалами заяви вбачається, що заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно чи грошові кошти відповідача, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення грошових коштів, не надано доказів реального наміру відповідача відчужити все своє майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову. В той же час, невиконання відповідачем договірних зобов`язань з повернення боргу не є самостійною підставою для накладення арешту на його кошти в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що у поданій заяві відсутнє обґрунтування співмірності заявленого способу забезпечення позову із заявленими вимогами позовної заяви.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 148-153, 260, 261, 353 ЦПКС України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Хорошайло Наталії Леонідівни про забезпечення позову- відмовити.

Копію ухвали направити сторонам та по справі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Cуддя: В. О. Головін