печерський районний суд міста києва
пр. № 2-8533/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р. Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою судді від 18 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою судді від 1 вересня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі для розгляду в порядку загального позовного провадження.

3 грудня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить закрити провадження у справі, оскільки 24 січня 2024 року набрало законної сили рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року у справі № 757/35012/17 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача та відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Суд, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2013 року у справі № 2-2464/12 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено, яке ухвалою Апеляційного суд м. Києві від 4 червня 2013 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 12 лютого 2014 року заочне рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суд м. Києві від 4 червня 2013 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 8 грудня 2016 року у справі № 757/3981/14-ц позову заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.

Крім цього, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року у справі № 757/35012/17-ц у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено, яке постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року залишено без змін.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи, а також із змісту судових рішень у справах № 2-2464/12, 757/3981/14-ц та № 757/35012/17-ц, предметом спору є звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, посвідченого 12.06.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим № 834, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12.06.2007 у розмірі 98 054,99 доларів США.

Також суб`єктний склад учасників вказаного спору, відповідає сторонам, які брали участь у справі № 2-2464/12, 757/3981/14-ц та № 757/35012/17-ц.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року у справі № 757/35012/17-ц, яке постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року залишено без змін, що набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог у справі 757/37840/25-ц буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду, оскільки розглядаючи позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс», суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі №757/35012/17-ц, яка набрала законної сили.

Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі № 757/35012/17-ц, суд дійшов висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі № 757/35012/17-ц є тотожними, при цьому постанова Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі №757/35012/17-ц, є такою, що набрала законної сили.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Тому, в силу принципу res judicata відшукання стороною, яка програла судовий спір, нового доказу після набуття рішенням законної сили, не повинне тягнути перегляд такого рішення.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 757/37840/25-ц з огляду на встановлення під час розгляду даної справи факту існування постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі №757/35012/17-ц, яка набрала законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Враховуючи висновки суду про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі, заява про застосування строку позовної давності судом не розглядається.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» вимоги частини 2 статті 256 ЦПК України, згідно з якими у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 1-22, 255 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Л. Бусик