Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання Кучеренко Ю.С., розглянувши за відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2025 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПрАТ "ЦГЗК"), в обґрунтування якого вказала, що вона протягом тривалого часу з 04 жовтня 2012 року по 06 серпня 2024 року перебувала у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи у шкідливих умовах. Внаслідок погіршення стану її здоров`я у серпня 2024 року вона була визнана непридатною до роботи за своєю спеціальністю у зв`язку із станом свого здоров`я, тому 06 серпня 2024 року її було звільнено з роботи через виявлення невідповідності виконуваній роботи за станом здоров`я. Відповідно до висновку ЛЕК їй встановлено професійне захворювання: сидеросилікоз третьої стадії (q/r, 3/3, em, pqp, od), емфізема легень, легенева недостатність другого ступеня. Також, її було направлено до експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи для проведення оцінювання її повсякденного функціонування. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання їй первинно встановлено ІІІ група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності. Внаслідок отриманих професійних захворювань вона зазнає фізичних страждань, кожного дня терпить задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, скутість у грудній клітині, біль під лопатками, загальну слабкість. Було порушено спосіб її життя, вона не може працювати, їй важко виконувати навіть домашню роботу. Передумовою для поліпшення стану її здоров`я є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 691200 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 грудня 2025 року по справі № 212/14446/25 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ПРАТ КЗГО про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 691 200 грн. Вищенаведене свідчить про те, що сам позивач визнає, що в його професійному захворюванні винен не тільки відповідач, а і інші підприємства. Інвалідність та стійка втрата працездатності позивачу встановлено на визначений строк з датою повторного оцінювання 01 листопада 2026 року, що вказує на можливість подальшого одужання позивача в майбутньому. Згаданий у акті П-4 діагноз (сидероселікоз, емфізема легень, легнева недостатність) розслідувався як професійне захворювання за кодом J62.8. При цьому, сидероселікоз та легнева недостатність - відсутні в переліку професійних захворювань, згідно з постановою КМУ від 08.11.2000 року № 1662, а емфізема легень в постанові КМУ значиться за іншим кодом J43.8. Та обставина, що комісією з розслідування в акті П-4 цей діагноз зазначено як професійний, правових наслідків для ПрАТ ЦГЗК не створює, оскільки перелік професійних хвороб визначається законодавством. Моральні страждання позивача також пов`язані з іншими хворобами, що не є професійними та не є наслідками роботи у відповідача. Такими хворобами є пневмонія, медіастинальна лімфаденопатія та інші. Ці діагнози зазначені в анамнезі хвороби (виписка №201/25 від 20.08.2025 року із медичної карти амбулаторної хворої). Зазначені обставини явно вказують на те, що моральні страждання позивача складаються загалом з наявності у нього захворювань, перенесеної пневмонії, а можливо й з інших невідомих обставин, що не дозволяє відділити моральні страждання, що викликані професійним захворюванням, якщо такі мали місце, від тих, що спричинені іншими захворюваннями. Позивачем не надано висновків лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які б начебто виникли у нього в результаті отриманої травми. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, а тому розмір моральної шкоди, що заявлений до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, що не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. Вважають, що вимоги позивача не відповідають вимогам розумності та справедливості, відповідно до ст.23 ЦКУ і не підлягають задоволенню з огляду на те, що моральні страждання позивача не пов`язані із виробництвом відповідача. Крім того, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач протягом тривалого періоду працювала на підприємстві відповідача, а саме з 04 жовтня 2012 року по 06 серпня 2024 року на посаді машиніста конвеєра 4 розряду технологічної служби дробильної фабрики. 06 серпня 2024 року звільнена з роботи, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботи за станом здоров`я на підставі п.2 ст.40 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.44-47).

Згідно Медичного висновку закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії № 33/493 від 20 серпня 2025 року, позивачу встановлено професійне захворювання: сидеросилікоз третьої стадії (q/r, 3/3, em, pqp, od). Емфізема легень. Легенева недостатність другого ступеня (а.с.15-17).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 18 вересня 2025 року, проведеного на ПрАТ "ЦГЗК", встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи машиністом конвеєра дробильної фабрики, позивач виконувала роботи з керування, обслуговування конвеєрів при транспортування гірничої маси. Через порушення в роботі систем пилоподавлення, аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування протягом тривалої дії, підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також, зазнавала впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи: з 15.11.2001 року по 07.05.2002 року формувальником машинного формування сталефасоноливарного цеху АТ КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ, з 07.05.2002 року по 02.10.2012 року землеробом сталефасоноливарного цеху АТ КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ (а.с.27-31).

З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 18 вересня 2025 року вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: хімічні фактори - концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала ГДК в 2,8 рази (5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) відповідно до вимог Державних методико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 року № 1192.

З Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 125/25/1939/В (№ рішення 125/25/1939/Р від 05 листопада 2025 року), вбачається, що згідно скарг, анамнезу захворювань, даних об`єктичного огляду, лабораторних та інструментальних методів обстежень, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності на 1 рік з 29 жовтня 2025 року та 40 % втрати працездатності (сидеросилікоз) на 1 рік. Дата повторного оцінювання 01 листопада 2026 року. Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода та переохолодження (а.с.32-35).

У зв`язку з отриманими професійним захворювання позивач зверталась до закладу медичного лікування, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.18-20).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно частин 1, 3 ст.3 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповіднодо ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Так, судом встановлено, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % та ІІІ групу інвалідності строком на один рік.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж 11 років, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем працездатності у зв`язку із професійним захворюванням. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, що останній встановлено первинно 40 % втрати працездатності та визначено ІІІ групу інвалідності на рік з наступним переоглядом і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 220 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 691200 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в розмірі 2200 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Законом України Про охорону праці, ст.ст.3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 220 000 (двісті двадцять тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", , місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 23 січня 2026 року, відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя: М.Д. Власенко