Провадження № 2/211/944/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Грубника О.М., за участі секретаря судового засідання Бодрухіної Є.А., розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Федоренко В.Г., до Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до суду позовною заявою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 6 700,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона по теперішній час працює на посаді Фельдшера у СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та по цей час є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. Позивачу у 2023 році надавалась щорічна тарифна відпустка. З цього приводу позивач зверталась при наданні відпустки з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 3.1.5. Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним по цей час, яка повинна складати 40% ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Але відповідач відповідь на вищенаведені заяви позивачу не надав. 10.06.2025 року позивачу стало відомо про порушення його трудового права на заробітну плату з листа-довідки відповідача, що матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалась на підставі протокольного рішення № Ц-54/31 Комітету засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме пункт 1.1.4 інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги призупиняється. Таким чином, 10.06.2025 дата обізнаності позивача про порушення її права. Враховуючи, що відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці, та враховуючи той факт, що колективний договір Криворізького локомотивного депо не призупинився в порядку, визначеному законом, зокрема на конференції трудового колективу (п.1.4 Колективного договору Криворізького локомотивного депо), за таких обставин відповідач безпідставно не виплатив додаткову заробітну плату (матеріальну допомогу на оздоровлення) позивачу. Позивачеві не виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік в сумі 6700,00 грн. Відповідач не виплатив належні суми заробітної плати позивачу, тому ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.

Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 20.08.2025 до суду подано відзив, відповідно до якого представник відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» - Соломатіна О.О., просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Відповідач вказує, що у відповідності до ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ зазначається, що на період дії військового стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина. На підставі ч.3 ст.10 Закону № 2136-ІХ роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Даний ЗУ прийнятий ВРУ 15.03.2022 року, а чинності набрав 24.03.2022 року. Згідно ч.1 ст.11 Закону № 2136-ІХ на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. АТ «Укрзалізниця» було прийнято рішення правління від 27 червня 2024 року № ц-82/39, відповідно до якого з 01.07.2024 зупинена дія окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення. При цьому відповідно до п.9 якого підпункт 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т) в частині призупинення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення втрачає чинність з 01.07.2024 року. Також ухвалено рішення здійснювати нарахування та виплату працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення, у єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілкам, у розмірі 30% від місячної тарифної ставки (посадового окладу). Пунктом 4 вищезазначеного рішення лише передбачено: «Можливість та умови нарахування і виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» та особам, які перебували у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» під час дії рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) матеріальної допомоги на оздоровлення, за період з 24.02.2022 до 30.06.2024, в розмірі та на умовах, передбачених колективними договорами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, яку визначати окремими рішеннями правління на кожен рік. Разом із цим, рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року (витяг з протоколу №Ц-82/39 від 27.06.2024) наразі не відновлює виплату матеріальної допомоги за 2023 рік, відновлення таких виплат відбудеться за окремим рішенням правління.

Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача подав клопотання про застосування строків позовної давності, зазначивши, що згідно ст.233 КЗпП встановлено тримісячний строк для звернення з даною категорією справ до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , по теперішній час працює на посаді Фельдшера у СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та по цей час є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо.

Згідно повідомлення з Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» №590 від 10.06.2025 року ОСОБА_1 фельдшер перебувала у відпустці в період за 2022 рік з 04.05.2022-19.05.2022 року згідно наказу №205/В від 26.04.2022 року, за період 2023 рік з 10.07.2023 року 27.07.2023 року згідно наказу №345/В від 29.06.2023 року.

В 2022 році фельдшеру ОСОБА_1 була надана тарифна відпустка з 04.05.2022 року по 19.05.2022 року. Матеріальна допомога на оздоровлення ОСОБА_1 не була нарахована. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік була виплачена в грудні 2024 року у розмірі - 6500,22 грн. В 2023 році, фельдшеру ОСОБА_1 була надана тарифна відпустка, з 10.07.2023 року по 27.07.2023 року, матеріальна допомога ОСОБА_1 не нарахована.

Згідно із ст.2 ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: а) встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; б) укладення чи зміни колективного договору, угоди; в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; г) невиконання вимог законодавства про працю.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» вимоги найманих працівників на виробничому рівні формуються і затверджуються загальними зборами (конференцією) найманих працівників або формуються шляхом збору підписів і вважаються чинними за наявності не менше половини підписів членів трудового колективу підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу. Разом із висуненням вимог збори (конференція) найманих працівників визначають орган чи особу, які будуть представляти їх інтереси. Вимоги найманих працівників, профспілки чи об`єднання профспілок оформляються відповідним протоколом і надсилаються роботодавцю або уповноваженій ним особі, організації роботодавців, об`єднанню організацій роботодавців.

Згідно до ст.5 ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» роботодавець або уповноважена ним особа, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців зобов`язані розглянути вимоги найманих працівників, категорій найманих працівників, колективу працівників чи профспілки та повідомити їх представників про своє рішення у триденний строк з дня одержання вимог. Якщо задоволення вимог виходить за межі компетенції роботодавця або уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, вони зобов`язані надіслати їх у триденний строк з дня одержання вимог власнику або до відповідного вищого органу управління, який має право прийняти рішення. При цьому строк розгляду вимог найманих працівників кожною інстанцією не повинен перевищувати трьох днів. Загальний строк розгляду вимог і прийняття рішення (з урахуванням часу пересилання) не повинен перевищувати тридцяти днів з дня одержання цих вимог роботодавцем або уповноваженою ним особою, організацією роботодавців, об`єднанням організацій роботодавців до моменту одержання найманими працівниками чи профспілкою повідомлення від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, власника, відповідного вищого органу управління про прийняте рішення. Рішення роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, власника, відповідного вищого органу управління викладається у письмовій формі і не пізніше наступного дня надсилається уповноваженому представницькому органу іншої сторони колективного трудового спору (конфлікту) разом із соціально-економічним обґрунтуванням.

Як встановлено судом, в межах даного цивільного спору, позивачем заявлено позовні вимоги щодо порушення його законних прав та інтересів через недоплачену матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, передбаченому пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного з відокремленим структурним підрозділом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» Криворізьке локомотивне депо, який є чинний (пролонгований відповідно до ст.9 ЗУ «Про колективні договори і угоди). Жодних колективних вимог працівниками АТ «Українська залізниця» не висувається, а тому твердження про наявність колективного трудового спору (конфлікту) є неспроможними.

Статтею 58 Конституції України установлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст.14 ЗУ «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Частиною першою ст.9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Отже, АТ «Українська залізниця» призупинили виплати коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши працівника ОСОБА_1 та профспілковий орган, членом якого є працівник про ухвалення вказаного рішення, а також в порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

10.06.2025 ОСОБА_1 надійшла відповідь на заяву від Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» АТ «Укрзалізниця», в якій вказано, що в 2023 році, ОСОБА_1 надана тарифна відпустка, з 10.07.2023 року по 27.07.2024 року. Матеріальна допомога на оздоровлення ОСОБА_1 не нарахована, в зв`язку з прийнятим Законом України №2136-ІХ від. 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме стаття 11 Зупинення дії окремих положень колективного договору (на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця), та Згідно протокольного рішення №Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме пункт 1.1.4 (Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, призупиняється.

Згідно п.4 Витягу з протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця»" від 27.06.2024, можливість та умови нарахування і виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» та особам, які перебували у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» під час дії рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) матеріальної допомоги на оздоровлення, за період з 24.02.2022 до 30.06.2024, в розмірі та на умовах, передбачених колективними договорами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, визначати окремими рішеннями правління кожен рік.

Доказів того, що позивача, як працівника АТ "Українська залізниця" інформували про проведення відповідного засідання правління, як і про розробку відповідного протокольного рішення, про інформування належним чином працівників АТ «Укрзалізниця» про прийняте рішення правління суду не надано, доказу законності введення в дію п. 1.1.4 інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, в які входить матеріальна допомога, відповідачем не надано, а отже призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік здійснено відповідачем без законних підстав.

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.д.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно пункту 3.1.5. Колективного договору, яким встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги по професії , котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Згідно з п.1.4. Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового колективу депо.

Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування п.1.1.4. протокольного рішення про призупинення виплати йому частки заробітної плати , а саме матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 6700,00 грн.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення недоплаченої частки заробітної плати на оздоровлення за 2023 рік підлягають задоволенню, в сумі 6700,00 грн.

Щодо доводів представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву про застосування позовної давності, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно з ч. 2 ст.233 КЗпП України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22 вказав, що на момент порушення прав позивача в частині не нарахування та невиплати заробітної плати в належному розмірі ч.2 ст.233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, а тому вона і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, з огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в сумі 6700,00 гривень підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,247,258,259,263,265,268,354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 6700,00 грн. (шість тисяч сімсот гривень) недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Грубник