Справа № 644/1143/24
Провадження № 2/496/1250/26
20 січня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначено, що 03.10.2017 року сторони уклали шлюб. В період шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова слухається справа №644/4541/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Сімейне життя та ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства припинено, сторони не проживають однією сім`єю більше 3-х років. Малолітній син зареєстрований та проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач піклується про сина, виховує його, забезпечує всім необхідним, утримує матеріально, дбає про його фізичний та духовний розвиток. Позивач фактично виховує сина самостійно, без фінансової підтримки з боку відповідача. ОСОБА_2 не приймає участі у житті та вихованні дитини, дитиною не цікавиться, не турбується про стан фізичного здоров`я, духовного, інтелектуального та культурного розвилку дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками та свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, не виявляє бажання спілкуватися з сином.
Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне та доцільне позбавити її батьківських прав. ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, не приймає участі у вихованні сина.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти прийняття заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, причини неявки суд не повідомила. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надала.
Представник органу опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Розпорядженням Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області №9 від 17.02.2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області №416 від 12.10.2023 року надано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що зазнав психологічного насильства через проживання в окупації за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Шевченківського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області №01-45/13 від 26.06.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував вказаний заклад з 16.03.2021 року по 12.02.2022 року. Зі слів вихователя групи, догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснювали батько - ОСОБА_1 та бабуся - ОСОБА_4 , які приводили та забирали дитину з дошкільного закладу, приймали участь у святах та розвагах, виховних заходах групи, пов`язаних з виконанням батьківських обов`язків.
ОСОБА_1 проживає та зареєстрований з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №627 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.
Орган опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним висновком №02-18/2122 від 16.09.2024 року.
У висновку органу опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, серед іншого, зазначено, що з часу прийняття розпорядження селищної військової адміністрації від 17.02.2023 року №9 в житті родини ОСОБА_1 нічого не змінилося. Фактично з ОСОБА_2 позивач не проживає близько 5 років. Малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всі ці роки проживає з батьком та його родичами, зареєстрований з батьком за фактичним місцем проживання. Зі слів ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками служби було з`ясовано, що ОСОБА_2 створила нову родину, народила ще одну дитину, мешкає в Одеській області Біляївського району с. Нерубайське. Жінка може зрідка телефонувати дитині чи вислати якийсь подарунок, але такі дії не носять системного характеру. Відомо про те, що коштів на утримання сина ОСОБА_3 його мати - ОСОБА_2 не сплачує.
Працівник служби в телефонному режимі спілкувався з матір`ю хлопчика - ОСОБА_2 , яка підтвердила, що дійсно вона не має можливості забрати сина до себе за своїм місцем проживання, так як виховує ще одну дитину та працює. Фактично мати не бачила свого сина ОСОБА_5 більше 3 років, не спостерігала за його зростанням, нічого не знає про те, що любить хлопчик а що - ні, яким хворобами часто хворіє, хто в нього класний керівник в школі, та багато інших речей.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону).
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України).
Згідно зі ст.ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 зазначеної Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року в справі №753/2025/19).
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні.
11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає достатньо обґрунтованим, та таким, що не суперечить інтересам дитини.
Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням, не забезпечує належні умови проживання дитини, не проявляє належної любові та турботи, не створює умов для отримання ним освіти, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином, проживає окремо.
Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини.
ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, без поважних причин залишила його без материнської уваги та турботи,що є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку сина ОСОБА_3 , піклування про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя. Будь-які об`єктивні причини ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків по вихованню, утриманню сина відсутні.
В свою чергу, відповідач у судове засідання не з`явилася та не навела суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачем докази та позовні вимоги взагалі.
Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, досліджені судом докази, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і таке рішення буде відповідати інтересам дитини.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 272, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.Л. Пасечник