ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3208/24 Номер провадження 22-ц/814/195/26Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати)

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Рой Інни Володимирівни та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - Омельченка Олексія Миколайовича

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь заборгованість по орендній платі за земельною ділянкою, кадастровий номер :00:005:0002, за 2023 рік у розмірі 21782,20 грн, а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову вказувала, що відповідачем не виконано умови договору оренди земельної ділянки, а саме - не сплачено оренду плату за користування спірною земельною ділянкою за 2023 рік, що і стало підставою для звернення до суду.

У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань по сплаті орендної плати вважає, що наявні підстави для стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

За умовами Договору оренди землі з врахуванням додаткових угод, договір укладено на 7 років. Земельна ділянка передається в оренду для введення товарно сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пункту 27 перехідних положень ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, приватної власності.

Отже, строк дії договору до 18 листопада 2023 року.

Відповідно до пункту 5 договору оренди землі, з урахуванням додаткових угод, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 235486,66 грн.

Згідно додаткової угоди №б/н від 27.10.2017 року до договору оренди землі з 01.01.2018 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за рік.

Відповідно до пункту 10 договору оренди землі, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Позивач в повному обсязі та належним чином виконала взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове платне користування відповідачу належну йому на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак ТОВ «Агро-Край» не здійснило сплату орендної плати за 2023 рік.

У зв`язку з вище викладеним, позивач прохала суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою (кадастровий номер :00:005:0002) за 2023 рік у загальному розмірі 21782,20 грн, з яких: 20068,10 грн - основний борг, 387,62 грн - 3 % річних, 854,88 грн - інфляційні втрати, 471,60 грн - пеня, а також судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:005:0002 за 2023 рік 3 % річних, інфляційні втрати, пені у загальному розмірі 21782,20 грн, з них 20068,10 грн (основний борг), 387,62 грн (3% річних), 854,88 грн (інфляційні втрати),471,60 грн (пеня).

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь держави судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по сплаті орендної плати та наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством.

Не погодившись з вказаним рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Край» ставиться питання про скасування рішення суду в повному обсязі та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням матеріального права. Позивачем належними доказами не доведено факт наявності заборгованості щодо сплати орендної плати, не враховано податки та збори. Наведені розрахунки позивача є невірними та помилковими.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Рой Інна Володимирівна в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судом витрат на правничу допомогу адвоката, збільшивши розмір таких витрат до 7 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував обсяг та характер роботи, виконаної адвокатом позивача, конкретні обставини справи та її складність.

Вказує, що значна тривалість розгляду справи свідчить про складність справи та недобросовісну поведінку відповідача, який своїми діями призвів до виникнення судового спору, що в свою чергу слугувало понесенням позивачем додаткових витрат на послуги правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Край», представник ОСОБА_1 адвокат Рой І.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вказуючи на правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг представників сторін та матеріали справи, дійшла наступного висновку.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пунктів 1, 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 №600449 виданого Ціпківською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №681, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 7,170 га, розташованої на території Ціпківської сільської ради та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19-20).

Районним судом встановлено, що 18 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ПрАТ Райз-Максимко укладено Договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 7,1697 га, кадастровий номер :00:005:0002, яка розташована на території Ціпківської сільської ради.

Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 7 років. Земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 14 договору оренди землі сторони визначили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

На підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 27.10.2017, за згоди орендодавця ОСОБА_1 , право оренди вказаної земельної ділянки перейшло до нового орендаря - ТОВ «Агро-Край».

Сторонами також було внесено зміни та викладено у новій редакції пункт 5 договору оренди землі в частині визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки 235486,66 грн та пункт 9 щодо розміру орендної плати, який погоджено сторонами у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 18838,93, грн за рік оренди, а з 01.01.2018 орендна плата становить 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 25).

Районним судом встановлено, що ТОВ «Агро-край» має заборгованість перед позивачем за 2023 рік в сумі 20068,10 грн, яку не виплачено без поважних причин.

До суду першої інстанції позивачем надано розрахунок щодо стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка складає 387,62 грн, інфляційні втрати 854,88 грн та 471,60 грн пені.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Агро-Край» не надало жодного доказу на підтвердження виконання обов`язку в частині виплати орендної плати за 2023 рік, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача орендну плату, інфляційні втрати та 3 % річних та пеню.

Колегія суддів вважає, такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

За приписами ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1ст. 95 ЦПК України).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Із доводів апеляційної скарги слідує, що розрахунку орендної плати чи то доказів її нарахування відповідно до умов договору на спростування вимог позивача відповідачем не надано.

За встановлених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної сплати орендної плати за 2023 рік та наявності підстав для стягнення на користь позивача з відповідача орендної плати за землю за вказаний період у визначеному позивачем розмірі.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями укладених між сторонами договорів оренди землі, а також нормами Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV із змінами та доповненнями, Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 93 ЗК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом ст. ст.21,22,23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі від 27 жовтня 2015 року з урахуванням додаткової угоди вбачається, що орендна плата за користування земельною ділянкою складала 23548,66 грн.

Згідно п.10 договору оренди землі від 09.09.2015 року обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення орендної плати, 3 % річних та інфляційні втрати.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного нарахування орендної плати, оскільки не було вирахувано податки не беруться судом до уваги, так як розмір орендної плати, який просила стягнути позивачка, розрахований з урахування індексації та вирахуванням 19.5% податку, що відповідає умовам договору оренди, зокрема п.9.10.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Підстав для збільшення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу за апеляційною скаргою адвоката Рой І. В. колегією суддів не вбачається, оскільки погоджений між адвокатом та клієнтом гонорар у фіксованому розмірі 7 000 грн не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову, а також не відповідає принципу справедливості та критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, тому за обставин цієї справи суд першої інстанції мотивовано визначив розмір відшкодування відповідачем витрат позивача на правничу допомогу у 3000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення районного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судового збору не здійснюється при розгляді цих апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Край" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рой Інни Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 січня 2026 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль