Справа №:2-528/2010
Провадження №: 6/755/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Хромової О.О.,

при секретарі - Бовкун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Н.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до повного виконання зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 щодо виконання: 1) виконавчого провадження № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 2-528/2010, виданого 04 лютого 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № 134-ф/07 в сумі 17 242,30 доларів США та 13 946,15 грн; 2) виконавчого провадження № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа № 2-528/2010, виданого 12 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» судового збору в розмірі 1 414,46 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 1 210,00 грн та витрат про виклик до суду в розмірі 630,00 грн, а всього 2 164,46 грн. Станом на

10 грудня 2025 року загальна сума до стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, становить 818 202,07 грн.

Постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 винесено приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. 21 жовтня 2021 року. Постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 винесено

27 листопада 2025 року. Постанови направлено на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, таким чином, боржник повідомлений про початок примусового виконання належним чином.

Постановами приватного виконавця від 25 жовтня 2021 року та від 15 вересня 2022 року накладено арешт на кошти боржника, однак, залишку коштів боржника недостатньо для виконання постанови приватного виконавця. Постановою від 25 жовтня 2021 року накладено арешт на майно боржника, однак згідно відомостей електронних реєстрів у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення. Постановою від 02 листопада 2021 року накладено арешт на частку боржника у ТОВ «Альбасервіс». Транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке ліквідне майно в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем. Згідно відповіді ПФУ, боржник не працює та доходу не отримує.

Незважаючи на вимогу виконавця, у встановлений строк боржником не подано декларацію про майно та доходи. 20 листопада 2025 року боржнику скеровано виклик приватного виконавця на 03 грудня 2025 року, однак боржник на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Згідно відповіді Управління ДМС в Київській області ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , терміном дії до 07 квітня 2025 року. Згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, у ДПС відсутні відомості щодо перетину боржником державного кордону з моменту відкриття виконавчого провадження.

Зазначає, що вжиті виконавцем заходи не призвели до виконання рішення суду, боржник ухиляється від виконання рішення суду. З огляду на викладене вище та тривале невиконання боржником рішення суду, встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України вважає співмірним та ефективним заходом для забезпечення виконання рішення суду.

З огляду на викладене подання просив задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 січня 2026 року заяву передано на розгляд судді

Хромовій О.О. 06 січня 2026 року.

06 січня 2026 року Дніпровським районним судом міста Києва витребувано у Відділу архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 2-528/2010.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року заяву прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду на 07 січня 2026 року на 14-00 год.

07 січня 2026 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Н.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали подання та додані до нього документи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 2-528/2010 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва 29 березня 2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2007 року № 134-ф/07 у сумі

17 242,30 доларів США та 13 946,15 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов договору застави у сумі 4 780,00 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № 134-ф/07 у сумі 17 242,30 доларів США та 13 946,15 грн., звернуто стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки Honda, модель Civic, тип легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого УДАІ ГУМВС України в м. Києві 11 травня 2007 року.

12 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі № 2-528/2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судового збору в розмірі 1 414,46 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн та витрат про виклик до суду в розмірі 630,00 грн, а всього 2 164,46 грн.

04 лютого 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі № 2-528/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № 134-ф/07 у сумі 17 242,30 доларів США та 13 946,15 грн, з яких: 10 250,00 доларів США - сума кредиту, що стягується достроково, 4 174,61 доларів США - заборгованість по кредиту, 117,70 доларів США - заборгованість по процентах за період з 01 грудня

2009 року по 21 грудня 2009 року, 2 699,99 доларів США - заборгованість по процентах, 8 666,66 грн - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту.

12 жовтня 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. із заявами про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа по справі № 2-528/2010, виданого 04 лютого 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, та на підставі виконавчого листа по справі № 2-528/2010, виданого 12 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва. Також просили про накладення арешту на майно боржника.

21 жовтня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-528/2010, виданого 12 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» судового збору у розмірі 1 414,46 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 1 210,00 грн, та витрат про виклик до суду в розмірі 630,00 грн, а всього 2 164,46 грн, та зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 216,45 грн.

21 жовтня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-528/2010, виданого 04 лютого 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № 134-ф/07 у сумі 17 242,30 доларів США та 13 946,15 грн, зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за не неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі

1 394,62 грн та 1 724,23 доларів США.

Зі списку згрупованих поштових відправлень від 21 жовтня 2021 року № 414 встановлено, що постанови про відкриття виконавчих проваджень направлено на адресу боржника:

АДРЕСА_1 , що зазначена у виконавчих документах.

Водночас, постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. від

27 листопада 2025 року про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 до матеріалів справи не долучено.

З матеріалів справи також встановлено таке.

21 жовтня 2021 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про арешт коштів боржника.

З листа АБ «Укргазбанк» від 29 жовтня 2021 року встановлено, що постанову про арешт коштів боржника повернуто без виконання, у зв`язку із тим, що у банку станом на 28 жовтня 2021 року відсутні рахунки, відкриті на його ім`я.

З листа АТ «Альфа-Банк» від 09 листопада 2021 року також встановлено, що постанова про арешт коштів боржника не прийнята до виконання у зв`язку із тим, що зазначена особа не є клієнтом банку.

25 жовтня 2021 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. також винесено постанову про арешт майна боржника, постановлено накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 512 611,79 грн.

02 листопада 2021 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 також винесено постанову про арешт майна боржника, постановлено накласти арешт на частку боржника у ТОВ «Альбасервіс» у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 512 611,79 грн.

15 вересня 2022 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 винесено постанову про арешт коштів боржника, постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 512 611,79 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 Приватним виконавцем виконавчого округу виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. вчинено запити з метою встановлення майнового стану боржника.

Відповідно до відомостей Відділу контролю за обігом зброї ГУ НП у місті Києві від 28 жовтня

2021 року, ОСОБА_1 власником зареєстрованої мисливської нарізної, гладкоствольної, газової, холодної зброї та власником зареєстрованого пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії на обліку не перебуває.

Також приватним виконавцем отримано відповіді Міністерства внутрішніх справ України від

22 жовтня 2021 року, від 06 вересня 2022 року, 17 червня 2023 року, 23 серпня 2024 року, від 29 листопада 2025 року про те, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Також в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 приватним виконавцем вчинено запити до Державної фіскальної служби України. З відповідей від 21 жовтня 2021 року, 04 жовтня 2022 року,

17 грудня 2023 року, встановлено, що інформація про отримання доходів боржником в ДРФО відсутня.

Також у відповідях Державної фіскальної служби та Державної податкової служби України від

17 грудня 2023 року, від 16 травня 2024 року, від 04 жовтня 2025 року зазначено, що юридичну особу/фізичну особу підприємця з податковим номером № знято з обліку у контролюючих органах.

З відповідей Пенсійного фонду України від 23 жовтня 2023 року, від 16 квітня 2024 року, від

11 березня 2025 року встановлено, що особу боржника знайдено в Реєстрі застрахованих осіб, але відсутні дані про отримання ним доходу.

З відповідей Державної податкової служби України від 17 жовтня 2023 року, від 14 жовтня

2024 року, від 29 листопада 2025 року встановлено, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі щодо боржника відсутня.

З матеріалів справи встановлено, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 приватним виконавцем 20 листопада 2025 року вчинено запити до Державної прикордонної служби України.

У відповіді Державної прикордонної служби України від 20 листопада 2025 року зазначено, що відсутні дані щодо перетину державного кордону боржником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також 20 листопада 2025 року приватний виконавець звернувся до Міграційної служби у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом щодо надання відомостей відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповіді від 03 грудня 2025 року зазначено, що згідно відомостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 07 квітня 2015 року, терміном дії до 07 квітня 2025 року, орган видачі - 8027, Дніпровський відділ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 грудня 2025 року № 456197671, відомості про наявність у боржника ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав відсутні.

Також судом встановлено, що 20 листопада 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. сформовано виклик боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця, зобов`язано боржника з`явитися до приватного виконавця

03 грудня 2025 року о 14-00 год щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про оплату.

Список поштових відправлень від 25 листопада 2025 року містить інформацію про поштове відправлення № R92 на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. вжито низку заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа по справі № 2-528/2010, виданого 04 лютого 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва та виконавчого листа по справі № 2-528/2010, виданого 12 травня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від

13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 331/8536/17-ц, провадження № 61-6899св19).

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно із вимогами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 3857-XII).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що виконавцем вживалися окремі заходи, спрямовані на виконання рішення суду.

У поданні Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Н.В. зазначив, що рішення боржником не виконано, вжиті виконавцем заходи не призвели до виконання рішення, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, на думку приватного виконавця, є співмірним та ефективним заходом для забезпечення виконання рішення суду, враховуючи саме тривале невиконання боржником рішення суду.

Разом із тим, будь-яких доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а також доказів про реальну можливість боржника виконати зазначене рішення матеріали подання не містять.

В даному випадку виконавець мав навести, в чому саме полягає факт ухилення боржника від виконання рішення, оскільки сам по собі факт наявності виконавчого провадження та вчинення певних виконавчих дій не можуть бути належною підставою обмеження права боржника у виїзді за межі України. Крім того, доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання покладено саме на державного (приватного) виконавця.

Звертаючись до суду з поданням, виконавець зокрема вказував, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від

29 березня 2010 року по справі № 2-528/2010 підтверджується тим, що боржник рішення суду тривалий час не виконує, рухомого чи нерухомого майна на праві власності не має, на виклик не з`явився.

У матеріалах подання відсутні докази вручення ОСОБА_1 копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2010 року по справі № 2-528/2010.

Поряд з цим, станом на дату постановлення цієї ухвали матеріали цивільної справи № 2-528/2010 з Відділу архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва до суду не надходили.

Водночас, суд звертає увагу заявника, що в матеріалах справи також відсутні будь-які докази вручення боржникові документів виконавчого провадження, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт коштів боржника, постанов про арешт майна боржника, а також невручення йому поштової кореспонденції у зв`язку із відмовою від її отримання.

Також до матеріалів справи не долучено доказів здійснення виходів за адресою боржника:

АДРЕСА_1 , зокрема, відповідних актів.

Слід також врахувати, що виклик приватного виконавця на 03 грудня 2025 року на 14-00 год було направлено на поштову адресу боржника лише 25 листопада 2025 року, поштове відправлення

№ R92.

Згідно інформації із сервісу «Трекінг» оператора поштового зв`язку «Укрпошта», поштове відправлення № R92 прийнято до пересилання 25 листопада 2025 року, прибуло до відділення за місцем вручення 28 листопада 2025 року та перебувало у відділенні до 12 грудня 2025 року, повернуто відправникові у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Водночас, відомості про невдалі спроби вручення поштового відправлення у період з 28 листопада 2025 року по 12 грудня 2025 року, повідомлення боржника про надходження на його ім`я поштових відправлень відділенням поштового зв`язку відсутні.

Таким чином, суду не надано доказів вручення боржникові викликів приватного виконавця чи його відмови від отримання поштових відправлень.

При цьому, сам по собі факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання, самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Суд також враховує, що органом виконавчої служби не надано доказів направлення відповідних запитів на отримання інформації, що становить банківську таємницю, зокрема, про відкриті рахунки боржника та наявність на них грошових коштів, на які може бути звернено стягнення.

Водночас, у матеріалах справи відсутні відомості про перетин державного кордону боржником ОСОБА_1 , у Державної прикордонної служби України такі дані відсутні.

Також у боржника відсутній паспорт для виїзду за кордон, термін дії паспортного документу, про який зазначено у відповіді Міграційної служби у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 грудня 2025 року, закінчився, підставою для перетину державного кордону слугувати не може.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті

19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Нормами чинного законодавства встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду при ухиленні боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання цих зобов`язань. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, що не знайшло свого підтвердження в ході розгляду цієї справи.

Слід зауважити, що Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, в матеріалах справи відсутні докази ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, відтак подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, а тому є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 259, 260, 261, 353-355, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 07 січня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова