Справа № 675/1410/25
Провадження № 2/675/136/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2026 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., учасників справи:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3 , відповідач) про визнання за собою в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на наступні обставини.

Так, зазначає, що з 10.06.2017 до часу подання даного позову перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, вказує, що на даний час склалися взаємовідносини, що зумовлюють потребу у вирішенні питання про поділ майна подружжя.

Акцентує увагу на тому, що за час шлюбу за спільні кошти подружжя та в результаті спільної праці придбано квартиру під АДРЕСА_1 .

Також позивач зазначає, що згідно документальних даних власником вказаного вище нерухомого майна значиться відповідач, хоча на час його придбання не було договору про його належність виключно комусь зі сторін, і воно вважалося, як таке, що придбане подружжям.

За покликанням позивача, наразі відповідач вчиняє дії, що ускладнюють його користування спільним майном (квартирою). При цьому, зважаючи на відсутність у реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про позивача як співвласника спірної квартири, беручи до уваги, його місце реєстрації зареєстроване за іншою адресою, а відтак, реєстрація місця проживання у квартирі без згоди її титульного власника для нього є ускладненою, таке становище впливає на вільну реалізацію прав щодо майна яке придбавалося спільно сторонами.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує приписами ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 65, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 71 СК України, ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України та правовими позиціями Верховного Суду у подібних правовідносинах, і, вважає, що правомірно претендує на половину спірного нерухомого майна.

Представником відповідача 20.10.2025 подано письмові пояснення, з покликанням на відсутність підстав для задоволення позову.

Так, відповідач та її представник не погоджуються з наведеними у позові твердженнями щодо вартості спірного майна, вважаючи, що вказана вартість не відповідає його реальній (ринковій) вартості.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити повністю.

Представник позивача додатково просив суд звернути увагу на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Також представник позивача вказав, що ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку, однак тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Також позивач у судовому засіданні повідомив суд, що наразі не перебуває у шлюбі з відповідачем, оскільки шлюб розірвано у судовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні просив врахувати і те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідач та її представник у судове засідання 13.01.2026 не з`явилися, представником подано заяву про розгляд справи у їх відсутність з покликанням про заперечення позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши подані письмові пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 10.06.2017 Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, що підтверджується виданим 10.06.2017 цим же відділом реєстрації актів цивільного стану, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Разом з тим, як вбачається з ЄДРСР, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27.11.2025 по справі № 675/1624/25, яке набрало законної сили 30.12.2025, шлюб між сторонами по справі було розірвано, що підтверджено у судовому засіданні позивачем і його представником.

Як з`ясовано зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 26.07.2018 Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції сторони по справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У ході розгляду справи судом також встановлено і те, що за час зареєстрованого між позивачем та відповідачем шлюбу, останньою, тобто ОСОБА_3 було придбано квартиру під АДРЕСА_2 №46.

Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.02.2024, посвідченим та зареєстрованим в реєстрі за №1-393 державним нотаріусом Довбиш В.П., відповідним витягом з Державного реєстру речових прав №367971178 від 29.02.2024.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №756/8056/19.

Суд констатує на фактичну відсутність будь-яких доказів відповідача в обгрунтування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно. Відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про припинення права власності позивача на спірний об`єкт нерухомості.

Суд зазначає, що спірна квартира набута відповідачем за час шлюбу з позивачем, однак слід вказати, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_3 свідчить про відсутність підстав вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, так як докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

Суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 .

Доводи представника відповідача в обгрунтування заперечень щодо заявленого позову зводяться виключно до оцінки визначення вартості спірного майна для оцінки ціни позову і ніяким чином не спростовують презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі.

Суд враховує, що ані відповідачем, ані її представником не надано під час судового розгляду будь-яких доказів в обгрунтовання відсутності підстав для задоволення позову, а єдиною підставою у підтвердження їх заперечень щодо такого позову слугувала виключно заява про необхідність вирішення питання про залишення позову без руху після відкриття провадження у справі.

Тим самим, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України)

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування документально підтверджених судових витрат, а тому, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати у виді сплаченого судового збору, стягнувши їх з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 141, 180, 181, 259, 260, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частини квартири під АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.01.2026.

Суддя Олександр Король