Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2026 Справа №404/6529/25 Провадження №2-др/607/127/25

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Козак О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути із відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 185591 від 27.03.2021 у сумі 15120 грн.

Позов мотивовано тим, що 27.03.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №185591, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту кредит на суму 3000,00 гривень, дата надання кредиту 27.03.2021, строк кредиту: 21 днів, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 31.01.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 15120,00 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3000,00 гривень та прострочена заборгованість за процентами 12120.00 грн.

ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 28.10.2021 уклали договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

У заявах по суті стверджує, що відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти.

У процесі укладення правочину Відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку.

Відповідно до встановленого алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі Первісного кредитора, що застосовується з метою акцепту оферти та належного укладення електронного договору, позичальнику надається можливість перейти за посиланням на відповідну вебсторінку, де він має змогу ознайомитися з умовами публічної оферти, яка містить усі істотні умови договору відповідно до вимог цивільного законодавства. Додатково, для підтвердження волевиявлення, на номер мобільного телефону, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту, направляється SMS-повідомлення із відповідною інформацією.

Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стверджує, що позивач не надав доказів видачі кредиту.

Сам договір про видачу кредиту не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не містить графіку платежу, вартості всіх супутніх послуг.

Стверджує, що умов договору про автопролонгацію та сплату супутніх платежів є нікчемними. Відповідач не укладав будь-якого договору.

Розмір відсотків вважає несправедливим, нарахованим поза межами строку кредитування та завищеним.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності.

Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, у відзиві на позов у випадку його неявки просив слухати справу в його відсутності.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 27.03.2021 уклали кредитний договір № 185591, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3000,00 гривень, дата надання кредиту: 27.03.2021, строк кредиту: 21 день, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних.

Договір був підписаний одноразовим ідентифікатором (електронний підпис) AV9145, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_1 27.03.2021, що видно із довідки про ідентифікацію.

Відповідно до довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПРОФІТГІД», яке надає послуги первісному кредитору із переказу коштів, на банківський рахунок за реквізитами банківської картки, а саме - 27.03.2021 о 14:24:06 було проведено транзакцію на суму 3000,00 грн, маска картки - НОМЕР_2 .

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 10.01.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 15120,00 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі становить 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 12120 грн.

ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 28.10.2021 уклали договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до п.6.2.3 договору, право вимоги переходить до фактора після підписання Сторонами цього договору. В разі невиконання Фактором вимог п. 7.2 Договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини Ціни продажу, договір вважається неукладеним а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу відповідно до п. 7.2.

На виконання вказаних умов відповідно до платіжних доручень від 02.11.2021, 23.11.2021 та 02.11.2021 позивач перерахував ТОВ «Займер» суму коштів, передбачених п.7.1 договору факторингу.

Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Дослідивши докази, суд доходить такого висновку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 27.03.2021 в електронній формі уклали кредитний договір № 185591 на суму 3000,00 гривень Дата надання кредиту: 27.03.2021, строк кредиту: 21 день, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних.

Відповідач підписав договори за допомогою електронного цифрового ідентифікатора, який був надісланий на його номер телефону.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».

Суд відхиляє покликання на те, що договір підписаний не відповідачем, оскільки у вказаному договорі наявні його особисті дані, зокрема, дата народження, серія та номер паспорта, податковий номер, зареєстроване місце проживання, номер платіжної карти. Доказів того, що відповідач звертався із скаргами щодо фальсифікацій договору позики в правоохоронні органи не надано.

Довідки про ідентифікацію в електронно-комунікаційній системі містять всі реквізити офіційного документа, підписані посадовою особою товариства - директором, який несе відповідальність за достовірність відомостей, які в ньому зазначені, в тому числі і кримінальну за статтею 358 КК України, є належним, допустимим письмовим доказом у справі, а заперечення з цього приводу відповідача не підтверджені.

Факт перерахунку коштів підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі онлайн».

Довідка містить всі реквізити офіційного документа, підписана посадовою особою товариства - директором, який несе відповідальність за достовірність відомостей, які в ній зазначені, в тому числі і кримінальну за статтею 358 КК України, скріплена печаткою, є належним, допустимим письмовим доказом у справі, а заперечення з цього приводу відповідача не підтверджені.

Доказів того, що відповідач звертався із скаргами щодо фальсифікацій довідки яка підтверджує факт переказу кошів в правоохоронні органи не надано.

При цьому, заперечуючи факт отримання коштів відповідач не надав жодних доказів, які б доводили, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Зокрема, у володінні відповідача наявна інформацію, яку він міг би надати на спростування, а саме, про те, чи наявний у нього рахунок із такою маскою та виписку по вказаному рахунку про рух коштів за вказаний період.

Суд зауважує, що відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана надати докази тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Як встановлено судом, до позивача на підставі договору факторингу від 28.10.2021 перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 27.03.2021 № 185591, що підтверджується договором факторингу, витягом із реєстру боржників та платіжними дорученнями. які є належними та допустимими доказами переходу права вимоги.

Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із такого.

Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У пункті 1.2 договору та графіку розрахунків, який є додатком №1 до договору, встановлено, що кредит надається на 21 день від дати отримання кредиту, та відсотки у розмірі 1260 гривень за весь строк кредитування.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування.

У зв`язку із порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, а не продовження строку кредитування та сплата відсотків.

Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Тому, суд вважає, що позивач мав право нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого пунктом 1.2 договору - 21 днів на суму 1260 гривень, а відповідач після закінчення строку кредитування мав обов`язок погасити 3000 гривень - заборгованість по кредиту та 1260 гривень копійок заборгованості за відсотками.

При цьому, відповідно до змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості у виписці, позивач не ставив вимогу про стягнення комісії.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем не спростовано такий розмір заборгованості: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 1260 грн - відсотками, разом - 4260 гривень, позов в цій частині підлягає до задоволення.

Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн зі сплати судового збору.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10500 гривень.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. (відповідна правова позиція викладена у Постановах ВС від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18).

На підтвердження послуг із надання правової допомоги позивач надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 у якому зазначена вартість 3000 грн за годину роботи адвоката, додаткову угоду, довіреність та акт про отримання правової допомоги на суму 10500 грн.

Згідно переліку послуг, які надає позивач, та які зазначені у акті про отримання правової допомоги, значаться: 1) зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості - 1 година - 2000 грн, 2) складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви, моніторинг та аналіз судової практики) - 2,5 години - 5000 грн, 3) інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «Єдиного реєстру судових рішень, щодо процесуального статусу справи - 1,5 година - 3000 грн, 4) канцелярські витрати на виготовлення копій документів та підправки поштової кореспонденції - 500 грн.

Суд вважає, що таки послуги, які зазначені у переліку в акті про отримання правової допомоги, як: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості - 1 година - 3000 грн, інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «Єдиного реєстру судових рішень, щодо процесуального статусу справи - 1,5 година - 3000 грн, не підтверджені матеріалами справи, не доведено, що вказані послуги стосуються розгляду цієї справи, а не інших, є необхідними та неминучими для цієї справи. При цьому, суд враховує і ціну позову, яка становить 15120 грн, і розмір витрат на правову допомогу має бути пропорційним до предмета спору.

Отже, суд вважає підтвердженими розмір судових витрат на правову допомогу щодо послуг, які зазначені у акті: складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви, моніторинг та аналіз судової практики) - 2,5 години - 5000 грн та канцелярські витрати на виготовлення копій документів та підправки поштової кореспонденції - 500 грн, разом - 5500 грн.

Разом позивачем понесено судових витрат 7922,40 (5500+2422,40) грн.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково - 4260 грн із 15120 грн, що становить 28,17 %, на підставі частини першої 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2231,74 (28,17 % від 7922,40) грн судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 2400 гривень заборгованості за кредитним договором № 185591 від 27.03.2021 та 1972 гривні 68 копійок судових витрат.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», тел. 19, адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, тел. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк