ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/11441/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2025 року, яка постановлена суддею Костенко Є.К.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №100645655 від 22.05.2021.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09 жовтня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_1 - Чернеш Д.С. звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду з підстав підписання позовної заяви особою, яка не має на це повноважень, оскільки надана виписка є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі "вид установчого документу" не містить відомостей про установчий документ, на підставі якого діє позивач.

Крім того, просив залишити без руху дану позовну заяву, оскільки у тексті позову відсутній розрахунок заборгованості, що суперечить п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду.

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без руху - відмовлено.

Роз`яснено, що особа, заяву якої залишено без розгляду, має право звернутись до суду повторно відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вирішивши питання про розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Позовну заяву від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подано Романенком Михайлом Едуардовичем, який, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи, є керівником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Виходячи із змісту згаданого витягу обмеження щодо дієздатності Романенка Михайла Едуардовича при представництві ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - не встановлені. Витяг отримано підсистемою «Електронний суд» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, шляхом автоматизованого доступу та підписано кваліфікованою електронною печаткою підсистеми «Електронний суд».

Таким чином, матеріали справи містять належні докази наявності повноважень керівника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - Романенка Михайла Едуардовича на представництво інтересів позивача, а, отже, висновок суду першої інстанції, що представником позивача на підтвердження своїх повноважень не надано належних та допустимих доказів на здійснення представництва інтересів позивача, є помилковим.

Розгляд апеляційної скарги просить здійснювати за відсутністю представника апелянта.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Разом з тим, представником відповідача ОСОБА_1 Чернешом Д.С. подано до суду клопотання про врахування аргументів, безпосереднє дослідження судом письмових доказів та документів та закриття апеляційного провадження, яке мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повноважень Романенка Михайла Едуардовича на представництво інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», у зв?язку з чим, просить суд апеляційної інстанції: відмовити опонентам у всьому без винятку, з будь-яких причин та за будь-яких обставин, постановивши ухвалу про закриття апеляційного провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 Чернеша Д.С., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та наполягав на закритті апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Чернеша Д.С. про закриття апеляційного провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції встановив, що позовна заява від імені ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підписана керівником Романенком М.Е., проте, доказів наявності у вказаної особи повноважень діяти від імені ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» матеріали справи не містять, оскільки, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про вид установчих докуметів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Таким чином, позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для залишеннння її без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статі 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За приписами ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника..

Стаття 62 ЦПК України містить вимоги до документів, що підтверджують повноваження представників. Так, частина перша цієї статті визначає, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що юридичні особи, суб`єкти владних повноважень беруть участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

При цьому, у порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Водночас, дія статті 62 ЦПК України не поширюється на випадки самопредставництва юридичної особи. Інші норми вказаного Кодексу також не вимагають додавання до позовної заяви документів, що підтверджують повноваження відповідного керівника у випадку самопредставництва юридичної особи.

Отже, керівник юридичної особи має право реалізовувати процесуальні права сторони без подання документів, що засвідчують його повноваження.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 19 червня 2019 року у справі №620/3827/18, від 31 січня 2020 року у справі №620/1491/19, від 13 серпня 2020 року у справі №826/2850/17 та ін.

У цій справі позовна заява від імені ТОВ «ФУ «ЄФКР» підписана та подана до Святошинського районного суду міста Києва генеральним директором - ОСОБА_3 та скріплена печаткою позивача.

Вирішуючи спірні питання, які виникли у правозастосовній практиці, що стосуються представництва/самопредставництва учасників справи, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Так, приписами частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, за наявності сумнівів щодо наявності у особи, що підписала заяву (скаргу) повноважень на вчинення таких дій в порядку самопредставництва юридичної особи, суд може скористатися відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд першої інстанції вірно встановив, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Ромненко М.Е. є керівником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», тому діє в інтересах даної юридичної особи на засадах самопредставництва.

Разом з тим, дійшов помилкового висновку, що позивачем не підтверджено обсяг повноважень керівника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зокрема, і на звернення з даною позовною заявою від імені ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», згідно статуту який долучено до матеріалів справи, оскільки у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про вид установчих документів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відсутні.

Так, як уже зазначено вище, перевіркою відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Романенко М.Е. є керівником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та внесений до цього Реєстру, як особа, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності. Обмежень щодо представництва від імені юридичної особи ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» для Романенка М.Е. не встановлено.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на відсутність документа, що підтверджує повноваження Романенка М.Е. на підписання позовної заяви, як на підставу для залишення її без розгляду, є необґрунтованим та зводяться до помилкового трактування норм чинного законодавства України.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За наведених вище підстав не може бути задоволено й клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Чернеша Д.С. про закриття апеляційного провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки, апеляційна скарга від імені позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підписана уповноваженою особою.

Відповідно до п. в). ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Водночас, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року у справі №910/4631/22.

Ураховуючи, що Дніпровський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками розгляду процесуальних питань, які виникли під час розгляду справи у суді першої інстанції (щодо повернення позову), а не рішення по суті позовних вимог, він не є тим судом, який уповноважений здійснювати розподіл витрат на даній стадії судового провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» - задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2025 року - скасувати.

Направити цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: