Дата документу 26.01.2026 Справа № 335/23/25
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №335/23/25 Головуючий у 1-й інстанції: Новасардова І. В.
Провадження № 22-ц/807/390/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (далі по тексту - ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів») та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 75218997. Кредит було надано в сумі 15000 грн, строком на 25 днів, тобто до 20 липня 2021 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 1,99% на день. Всупереч умов укладеного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у встановлений договором строк і в подальшому отриману позику не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив, внаслідок чого в нього виникла заборгованість в розмірі 49 327,50 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу 15000 грн; заборгованості по відсоткам 34327,50 грн.

19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі -ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), як фактором, укладено договір факторингу N 1911, за умовами якого, з урахуванням витягу з реєстру прав вимоги N 3, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги за договором позики N 75218997 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25 червня 2021 року, що підтверджується копіями договору факторингу, реєстру прав вимоги та акту звірки.

03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як клієнтом, та ТОВ «Фінпром Маркет», як фактором, укладено договір факторингу N 030423-ФК, за умовами якого, з урахуванням витягу з реєстру боржників, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги за договором позики N 75218997 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25 червня 2021 року, що підтверджується копіями договору факторингу, реєстру боржників та акту звірки.

З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 , за вищезазначеним кредитним договором, як ТОВ «Фінансова компанія управління активами», так і ТОВ «Фінпром Маркет не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Зазначений кредитний договір був підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання позичальником ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, тобто всі умови кредитування були узгоджені з ОСОБА_1 та прийняті ним. З вказаним договором позивачем набуто право вимоги до ОСОБА_1 , відповідно до укладеного з попереднім кредитором Договорів факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даного договору свої боргові зобов`язання не виконала, не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», ні на рахунок попереднього кредитора. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаних вище сум заборгованості в судовому порядку, а також витрат по сплаті судового збору.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року станом на 21 грудня 2024 року в розмірі 49 327,50 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 15000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 34327,50 грн; а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Заочним рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики №75218997 від 25.06.2021 у розмірі 49 327,50 гривень, з яких: 15 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 327,50 гривень - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 гривень, а всього 5922,40 гривень.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року у справі №335/23/25, залишити без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором позики №75218997 від 25.6.2021 року у розмірі 22 462,50 грн. Стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом. Апеляційну скаргу розглянути без участі ОСОБА_1 . Зазначила, що витрати на правничу допомогу не відповідають принципам розумності та справедливості є явно завищеним і непропорційним обсягу фактичної роботи.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що з відомостей про щоденні нарахування та погашення надані позивачем установлено, що після закінчення строку дії договору позивачем нараховувалися проценти згідно договору, тобто після закінчення строку дії договору. Однак апелянт вважає нарахування процентів після спливу терміну кредитування на підставі п. 2.3.1.2 договорів, якими по суті обґрунтував позивач свої позовні вимоги, безпідставним. Зазначаючи при цьому, що повинна сплатити заборгованість у загально розмірі 22 462,50 грн, з них: 15000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7462,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Фінпром Маркет» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 49 327,50 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первісний кредитор та відповідач уклали в електронній формі договір, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та суд вважав, що є підтвердженими обставини щодо отриманих позичальником кредитних коштів в розмірі згідно наданого Товариством розрахунку заборгованості, які відповідачем не повернуті, а тому наявні підстави для захисту прав кредитора зі стягненням основної суми боргу та відсотків за користування кредитом. Задовольняючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, виходив із їх співмірності та розумності, оцінюючи їх відповідно до складності справи та відсутності заперечень на їх стягнення зі сторони відповідача.

Однак, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як позикодавцем, та відповідачкою ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір позики N 75218997 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у формі електронного документу на відповідному інтернет-ресурсі https://mycredit.ua, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами вказаного договору відповідач отримав в позику 15000,00 грн, строком на 25 днів до 20 липня 2021 року включно, зі сплатою відсотків в розмірі 1,99 % на день за користування позикою, що підтверджується копією договору з додатком, копією довідки про ідентифікацію, копією платіжної інструкції, довідкою про ідентифікацію (а.с.4-5,17-20).

Отже, 25 червня 2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики N 75218997, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000,00 грн, строк позики 25 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (а.с.4-5).

Договір підписано електронним підписом позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису rafSonCTq2), у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник, з яким укладено договір N 75218997 від 25 червня 2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником - підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора rafSonCTq2, який відправлений 25.06.2021 22:02:33 на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Відповідно до п. 5 договору позики N 75218997, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

У пункті 18 договору позики N 75218997 наведено реквізити сторін, зокрема зазначено дані ОСОБА_1 , у тому числі номер його банківського рахунку - НОМЕР_1 .

Позикодавець виконав свої зобов`язання, а саме передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача N НОМЕР_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією (а.с.20).

19 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як фактором, укладено договір факторингу N 1911, за умовами якого, з урахуванням витягу з реєстру прав вимоги N 3, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги за договором позики N 75218997 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25 червня 2021 року, в розмірі 49 327,50 грн, з яких сума заборгованості за тілом - 15000,00 грн, сума заборгованості по процентам за користування кредитом - 34 327,50 грн, що підтверджується копіями договору факторингу, реєстру прав вимоги та акту звірки (а.с.21 зворот-31).

03 квітня 2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу N 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі, за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року (а.с.32-36).

На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу N 030423-ФК від 03.04.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.1 договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості.

З відомостей витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу N 030423-ФК від 03.04.2023 року встановлено, що до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги за кредитним договором N 75218997 від 25 червня 2021 року загальна сума заборгованості якого становить 49 327,50 грн, з яких сума заборгованості за тілом - 15000,00 грн, сума заборгованості по процентам за користування кредитом - 34 327,50 грн, боржником є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями договору факторингу, реєстру прав вимоги та акту звірки (а.с.40-41).

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року за період з 25.06.2021 по 21.12.2024 відповідач має заборгованість в загальній сумі 49 327,50 грн, яка складається з: заборгованості за тілом позики у розмірі 15000,00 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 34 327,50 грн (а.с.54-56).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі N 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року у справі N 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частини 1 статті 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1,2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ч. 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі N 757/40395/20.

Як вбачається, з матеріалів справи, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п. 12 договору - реквізити сторін.

Факт отримання коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у розмірі 15000.00 грн ОСОБА_1 на виконання умов Договору позики N 75218997 підтверджується наявними матеріалами справи, а саме, платіжною інструкцією N 2dba1df3-443b-40bf-855d-4d191c27d686 від 25.06.2021, номер замовлення 14538721, перераховано кошти на виконання умов Договору позики N 75218997 (а.с.20).

У справі встановлено, що відповідно до пункту 2 договору позики N 75218997 від 25 червня 2021 року сума позики складає 15000,00 грн. Строк позики становить 25 днів до 20 липня 2021 року. Базова процентна ставка становить 1,99 % на день.

Кредитні кошти надаються ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 , реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «rafSonCTq2» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України "Про електронну комерцію", що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку N НОМЕР_1 , відповідно до листа ТОВ «ФК «Фінексперс» про перерахування коштів (а.с.19).

Договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 25 червня 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Відповідно до пункту 5.2 договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору.

Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору позики й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації договору позики.

Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17.

До того ж, позивачем не надано доказів звернення відповідача до позикодавця за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений договором, чи законом.

Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за договором тільки у межах строку його дії.

Отже, відсотки за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року мають бути обчислені лише за період встановлений у цьому договорі, тобто 25 днів (з 25.06.2021 року по 20.07.2021 року) за базовою відсотковою ставкою у розмірі 1,99 % за день.

Таким чином, перевіряючи наведений позивачем розрахунок, апеляційним судом встановлено, що розмір нарахованих за вказаний вище період відсотків становить 7462,50 грн (25 днів х 298,50, де 298,50 = 15000/1,99%).

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року у розмірі 15 000,00 грн, проте дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру відсотків за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року, оскільки вказані відсотки є обґрунтованими лише за період з 25 червня по 20 липня 2021 року підлягають стягненню у розмірі 7462,50 грн.

Таким чином, у зв`язку зі зміною розміру відсотків змінюється загальна сума заборгованості і підлягає до стягнення 22 462,50 грн (15000 грн - по тілу кредиту та 7462,50 грн - відсотки за користування кредитним коштами).

У зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції при визначенні суми заборгованості, що підлягає до стягнення, норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в цій справі необхідно змінити в частині заборгованості за нарахованими відсотками та загальної суми заборгованості за кредитним договором, що підлягають стягненню.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що частково заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення у повному обсязі позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, не виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Щодо доводів, що відповідачка не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та їй не надсилалися відповідні документи.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.01.2025 року (а.с.66).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами позовного провадження з повідомленням сторін, проведення судового засідання (а.с.68-69). Дана ухвала суду разом з позовною заявою та доданими до неї документами та судовою повісткою була направлена Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 08 січня 2025 року за вих. № 335/23/25 рекомендованими поштовим відправленням ОСОБА_1 на адресу її місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.70). Крім того, судом першої інстанції судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 07 квітня 2025 року (дата ухвалення заочного рішення) також була направлена на дану адресу ОСОБА_1

23 січня 2025 року та 07 квітня 2025 року до суду першої інстанції повернулися конверти разом з вкладеннями з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.77,113), що в розумінні п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. Зазначене узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, а також Великої Палати Верховного Суду у постановах від 09.08.2019 у справі №906/142/18, від 12.12.2018 у справі №752/11896/17.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач у справі була належним чином повідомленою про розгляд справи судом першої інстанції.

Щодо судових витрат.

За приписами статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою ТОВ «Фінпром Маркет» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №579931202.1 від 24.12.2024 року (а.с.57).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3634,60 грн, що підтверджується квитанціє ID: 5833-6209-0144-4399 від 01.12.2025 року (а.с.187). Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 49 327,50 грн, задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» на суму 22 462,50 грн, відмовлено в задоволенні позовних вимог на суму 26 865 грн (49 327,50-22 462,50).

Тому, позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1103,09 грн (2422,40*22 462,50/49 327,50=1103,09), водночас відповідачу ОСОБА_1 належить до компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1978,95 грн (49 327,50-22 462,50=26 865) х 3633,60 : 49 327,50).

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано: договір про надання правничої допомоги N 01-11/2024 від 01.11.2024 року укладений між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О. Сторони в п. п. 4.1. договору визначили, що клієнт сплачує на користь адвоката винагороду, зокрема, за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500 грн та підготовку/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (3000 грн), що разом складає 3500,00 грн; витяг з Акту N 2-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги N 01-11/24 від 01 листопада 2024 року; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів N 579930930.1 від 18.12.2024 року на підтвердження оплати згідно акту N 2-П приймання наданої правничої допомоги від 01 листопада 2024 року за договором про надання правничої допомоги N 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ 1149961 від 01.11.2024, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю (а.с.42 зворот-50).

Також, зважаючи на те, що позов задоволено частково на суму 22 462,50 грн, що становить 45,53% (22462,50*100/49327,50) від загальної ціни позову, то в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінпром Маркет» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі, пропорційно задоволеним позовним вимогам (45,53 % від 3500 грн), що в сумі становить 1593,55 грн (3500*45,53%).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1103,09 грн та витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 1593,55 грн, разом 2696,64 грн (1103,09+1593,55), а з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1978,95 грн, тому на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України до компенсації ТОВ «Фінпром Маркет» за рахунок ОСОБА_1 підлягає сума судових витрат понесених за розгляд справи у розмірі 1820,78 грн (2696,64 -1978,95).

Керуючись ст. ст. 367,368, 369, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики N 75218997 від 25 червня 2021 року у розмірі 22 462,50 (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят дві гривні п`ятдесят копійок), яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 15000.00 гривень, заборгованості по відсоткам 7 462,50 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» судові витрати шляхом взаємозаліку у розмірі 1820,78 гривень

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 26 січня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.