Справа № 2-1/11 Головуючий у 1 інстанції: Сметана В. М.
Провадження № 22-ц/802/77/26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Шевчук Л. Я., Осіпука В. В.,

секретаря Прядуна Ю. В.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції щодо скасування накладеного арешту на майно, стягувач ПАТ «УкрСиббанк», боржник ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 05 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 01 жовтня 2025 року звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції щодо скасування накладеного арешту на майно, стягувач ПАТ «УкрСиббанк», боржник ОСОБА_2 .

Скаргу обґрунтовує тим, що під час вчинення нотаріальної дії, а саме договору дарування будинку, вона дізналась про наявність арешту на все майно. 12 вересня 2025 р. отримала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що на все її нерухоме майно Першим відділом ДВС Луцького МУЮ накладено обтяження, а саме: дата державної реєстрації: 01 грудня 2011 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 11916030, арешт накладений на підставі постанови про накладення арешту, серія та номер: 30151124, виданий 01 грудня 2011 року, видавник: Перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

Зазначає, що у відповіді на її звернення про зняття арешту з майна № 140325 від 25 вересня 2025 року відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМРУ Міністерства юстиції повідомив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30151124 по виконанню виконавчого листа Горохівського районного суду Волинської області №2-1/2011, виданого 16 вересня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості на ПАТ «УкрСиббанк» 883 985,65 грн. та 571,96 грн судових витрат, в межах якого 29 грудня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищені, оскільки відповідно до п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, передбачених до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказано вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна, тому у відділу відсутні підстави для зняття арешту.

Вказує, що станом на дату звернення із даною скаргою відсутні будь - які претензії як з боку стягувачів щодо погашення боргу, так і з боку держави, що є самостійною підставою для зняття арешту із всього нерухомого майна боржника.

Оскільки вказаний арешт позбавляє права володіти, користуватись та розпоряджатись майном, тому просить зобов`язати посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із всього нерухомого майна, що був накладений на підставі постанови № 30151124 від 01 грудня 2011 року.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 05 листопада 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції щодо скасування накладеного арешту на майно, стягувач ПАТ «УкрСиббанк», боржник ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить ухвалу скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» Костюченко М. І. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 29 квітня 2011 року у справі №2-1/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було винесено рішення про солідарне стягнення заборгованості в сумі 883 985, 65 гривень боргу за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.01.2008 року.

06 червня 2011 року Апеляційним судом Волинської області вищевказане рішення скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 883 985 гривень 65 копійок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а також стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 883 985 гривень 65 копійок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

На примусове виконання вказаного судового рішення стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» 16 вересня 2011 року видано виконавчі листи.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0, ОСОБА_4 , який є боржником у ви конавчому провадженні, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №30151124 від 01 грудня 2011 року державним виконавцем Шевчук О. Ю. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1/2011, виданого Горохівським районним судом Волинської області 16 вересня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ «Укрсиббанк» 883 985,65 грн та 571,96 грн судових витрат.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №443286143 від 12.09.2025 року, на все нерухоме майно ОСОБА_5 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 11916030, підстава обтяження: постанова про накладення арешту 30151124 від 01.12.2011 року, видана державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Шевчук О.Ю.

Із роздруківки з Автоматизованої системи виконавчих проваджень ВП 30151124 убачається, що 01 грудня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, 28 березня 2013 року постанову про закінчення виконавчого провадження.

Із відповіді Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25 вересня 2025 року № 140325 вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30151124 по виконанню виконавчого листа Горохівського районного суду Волинської області №2-1/2011, виданого 16 вересня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості на ПАТ «УкрСиббанк» 883 985,65 грн. та 571,96 грн судових витрат, в межах якого 29 грудня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищені, оскільки відповідно до п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, передбачених до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції, покликаючись на те, що 29 грудня 2012 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), проте накладений арешт скасований не був.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виникнення правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржника при вирішення питання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із передачею виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби були правомірними і повністю відповідали вимогам діючого на той час законодавства, а тому вимоги скаржника про визнання бездіяльності суб`єкта оскарження неправомірною задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Апеляційним судом в справі, що переглядається, встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме на все нерухоме майно належне ОСОБА_1 , Першим відділом ДВС Луцького МУЮ накладено обтяження, а саме:

- дата державної реєстрації: 01.12.2011 р., вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 11916030, арешт накладений на підставі Постанови про накладення арешту, серія та номер: 30151124, виданий 01.12.2011 р., видавник: Перший відділ ДВС Луцького МУЮ.

16 вересня 2025 року на адресу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМРУ

Міністерства юстиції було надіслано заяву про зняття арешту з майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який був накладений на підставі вищевказаної постанови державного виконавця.

Дана заява залишена без задоволення з покликанням на ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. При цьому зазначено, що матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищені, оскільки відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, передбачених до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

З матеріалів цивільної справи №2 - !/2011, яка була витребувана і оглянута апеляційним судом, встановлено такі обставини.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 05.08.2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовлено.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 20.12.2021 року замінено стягувача у виконавчому листі публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () у цивільній справі №2-1/11.

22 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс фінанс» було укладено Договір №22-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №0 1).

22 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір №22-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №0 1).

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 18.12.2023 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Горохівського районного суду від 10 квітня 2024 року було замінено стягувача ТзОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі у справі №2-1/11 стосовно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд покликався на те, що виконавче провадження № 30151124 було закінчено 29.12.2012 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на той час) у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС. Суд зазначив, що така підстава не передбачала автоматичного зняття арешту. При цьому зазначив, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказано вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна.

Однак, суд залишив поза увагою той факт, що з моменту передачі провадження пройшло понад 12 років. З інформаційної довідки від 01.07.2021 року, наявної у матеріалах цивільної справи, убачається, що виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_3 було закінчено у зв`язку з направленням за належністю до Горохівського РУЮ, підстава реєстрація боржника ОСОБА_3 у м. Горохів.

При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, чи було воно прийнято до виконання іншим органом ДВС, а згідно з даними АСВП, нових виконавчих проваджень щодо ОСОБА_5 відкрито не було. Оскільки матеріали попереднього провадження знищені за спливом терміну зберігання, фактично майно перебуває під арештом у межах провадження, якого фізично та юридично не існує, що є грубим порушенням принципу правової визначеності.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. З ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Станом на дату подання скарги відсутня будь-яка інформація щодо наявності майнових претензій до боржника як з боку стягувачів, так і з боку держави, що є самостійною підставою для зняття арешту із всього нерухомого майна боржника.

Вказаний арешт позбавляє заявника вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, що гарантоване ст. 41 Конституції України.

Як закінчення виконавчого провадження, так само повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким будь які інші дії державного виконавця не проводяться.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України арешт, який є об`єктом судового розгляду, перешкоджає скаржнику користуватися й розпоряджатися належною йому власністю.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц, провадження № 61-18160св19.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 28 серпня 2024 року у справі № 947/36027/21, наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З матеріалів справи також слідує, що ТОВ «Дебт Форс» було відмовлено у заміні сторони виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 .. Тобто, юридично ТОВ «Дебт Форс» не набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні щодо заявниці. Первісний стягувач ПАТ «УкрСиббанк» продав борг і вибув із даних правовідносин. Складається ситуація, що «старого» стягувача вже немає, а «новий» не має процесуальних прав стягувача у виконавчому провадженні. Таким чином, на даний момент відсутня особа, яка має право вимагати примусового виконання рішення суду. За таких умов збереження арешту є неспроможним, оскільки він забезпечує виконання на користь неіснуючого стягувача.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, за відсутності виконавчого провадження, стягувача за цим виконавчим провадженням та зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, у зв`язку з відсутністю можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28.08.2024р. у справі № 947/36027/21 (провадження № 61-12849св23).

Вказані арешти позбавляють власника вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, що гарантоване ст. 41 Конституції України, а тому слід зобов`язати посадових осіб державної виконавчої служби зняти арешт із всього нерухомого майна скаржника.

Покликання у рішенні суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11 є некоректним, враховуючи, що у цій справі Верховний Суд, скасовуючи судове рішення, направив справу на новий судовий розгляд з огляду на те, що судом не було встановлено, з яких підстав було завершено виконавче провадження.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним обставинам справи та не врахував вказані норми та принципи права.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм цивільного процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 05 листопада 2025 року в даній справі скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції щодо скасування накладеного арешту на майно, стягувач ПАТ «УкрСиббанк», боржник ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції зняти арешт із всього нерухомого майна ОСОБА_1 , що був накладений Першим відділом Луцького міського управління юстиції, а саме: який був накладено на підставі постанови №30151124 від 01.12.2011 року, реєстраційний номер обтяження: 11916030.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2026 року.

Головуючий

судді :