У Х В А Л А

Справа №377/832/25

Провадження №2-п/377/1/26

22 січня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Приліпко К.М., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 377/832/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 31 жовтня 2025 року, ухваленому у цивільній справі № 377/832/25, провадження № 2/377/503/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 09.02.2025-100002170 від 09.02.2025 в сумі 21183,06 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9992,02 гривень; заборгованості за процентами у розмірі 11191,04 гривень, також стягнуто судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 959 гривня 72 копійки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

08 січня 2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 Євтодьєва Анатолія Олександровича, до суду в системі «Електронний суд» надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій він, посилаючись на 284, 288 ЦПК України, просить: поновити строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення від 31.10.2025 та прийняти заяву до розгляду; скасувати заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 31.10.2025 року по цивільній справі № 377/832/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначити справу в загальному порядку.

Заява обґрунтована тим, що Славутицьким міським судом Київської області 31 жовтня 2025 року у цивільній справі № 377/832/25, провадження № 2/377/503/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено частково. Відповідач дійсно звертався до Позивача за отриманням кредиту та, скоріше за усе, отримала відповідні кошти. Відповідач вважає, що Позивачу законно та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині неустойки. У той же час Відповідач вважає, що нараховані проценти не відповідають закону та розумності, є надмірним тягарем для неї. По-друге, позовні вимоги в частині процентів є незаконними та такими що не відповідають принципу розумності. Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому, споживачем, права якого захищаються на підставі вказаного Закону, є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункту 22 частини першої статі 1 цього Закону).

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 11 191,04 грн НЕ Є СПІВМІРНОЮ із сумою заборгованості (залишку) за тілом кредиту 9 992,02 грн., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки, комісії та процентів, розмір яких у сукупності більше, ніж на 110% перевищує розмір боргу по тілу кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на це позовні вимоги мали бути обмежені з урахуванням вищевикладених норм законодавства та принципів сумою максимум у розмірі 15 000,00 грн (9 992,02 грн тіло кредиту + 5 007,98 грн процентів).

Ухвалою судді від 12 січня 2026 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено - поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 377/832/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено розгляд заяви про перегляд заочного рішення на 22.01.2026 року.

Заявник ОСОБА_1 та її представник Євтодьєв А.О. в призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду даної заяви повідомлені належним чином.

Позивач ТОВ «Споживчий центр» в призначене судове засідання представника не направив, про дату, час і місце розгляду даної заяви повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в кабінет електронного суду, що знаходиться в матеріалах справи.

За правилом ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вирішуючи заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 377/832/25, провадження № 2/377/503/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Крім того, для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов може бути встановлено наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання, а також причини неподання відзиву, і докази про це.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, -разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Як зазначено у пункті 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 2, 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2025 року до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 14, 16, 509, 525-526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 09.02.2025-100002170 від 09.02.2025 у розмірі 26 183,06 гривень, та понесені судові витрати в сумі 2422,40 гривень.

Ухвалою від 01 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощенного провадження та призначено судове засідання на 22.09.2025 року.

02 вересня 2025 року відповідачу була надіслана судова повістка та копія ухвали про відкриття провадження. 09.09.2025 року судову повістку повернуто до суду не врученою.

Ухвалою від 22 вересня 2025 року відкладено розгляд справи на підставі ст.223 ЦПК України.

23 вересня 2025 року відповідачу була надіслана судова повістка та копія ухвали про відкриття провадження та ухвала про відкладення. 29.09.2025 року судову повістку повернуто до суду не врученою.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибула, то суд за наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 31 жовтня 2025 року ухвалив заочне рішення у справі.

Таким чином, виходячи з приписів частини шостої, пункту 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судових засідань. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причини неприбуття в судові засідання відповідач суду не надала.

Отже, відповідач не довела поважності причин неприбуття та неповідомлення про причини неявки в судові засідання у даній справі.

Разом з тим, лише з`ясування причин неявки та неподання відзиву на позовну заяву не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має надати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни, що є обов`язковою умовою скасування заочного рішення згідно із статтею 288 ЦПК України.

В заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення. Доводи в поданій заяві зводяться до її незгоди з встановленими судом обставинами та наданою їм судом оцінкою.

Як убачається зі змісту кредитного договору від 09.02.2025 № 09.02.2025-100002170 за яким позичальнику надано кредит у сумі 10000 грн., яким суд надав належну оцінку під час ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_1 отримав від Банку примірник договору від 09.02.2025 № 09.02.2025-100002170.

Відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, які додано позивачем до позову, в якому визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту; суму/ліміт кредиту; строк кредитування.

Таким чином, умовами договору, яким суд при ухваленні заочного рішення надав оцінку, сторони визначили порядок та випадки сплати комісійної винагороди банку.

Принцип свободи договору закріплений у ст. 627 КК України, якою встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Заявник ОСОБА_1 підписавши договір, отримавши кредитні кошти, доказів виконання умов договору суду не надала, а також станом на дату звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення, до суду з позовом про визнання договору недійсним не зверталася.

Таким чином, оскільки умовами договору, підписаного сторонами, передбачено сплату комісійної винагороди банку, то несплачена сума такої винагороди стягнута за позовом банку.

Крім того, суд вважає, що відповідач порушує принцип ефективності судової системи та обов`язковість судових рішень.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що йог інтереси є остаточно захищеними.

Крім того, ЄСПЛ наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» протии Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення суду, оскільки жодна з підстав, наведених для скасування заочного рішення, і більш того їх сукупність, у заяві про перегляд заочного рішення відсутні і в судовому засіданні не встановлені, тому заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 280-288 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 377/832/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 22 січня 2026 рок

Суддя Т. О. Малишенко