№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2072/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Григоренко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року, ухвалене у м. Києві, у складі судді Григоренко І.В., повний текст якого складено 17 червня 2025 року, у справі № 757/27744/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди. Зазначила, що на розгляді у Донецькому окружному адміністративному суді перебувала адміністративна справа № 200/1710/23 за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України, зобов`язання вчинити певні дії. 31 травня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення у даній справі, яке в подальшому було змінене в частині постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року. Додатковою постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на її користь судовий збір в розмірі 644,16 грн., на виконання якої було видано виконавчий лист. У зв`язку із тривалим невиконанням судового рішення щодо стягнення судового збору, витратами великої кількості часу на написання заяв на адресу ГУ ДКС України в Одеській області, порушенням п. 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20 000,00 грн., яку ОСОБА_1 і просила стягнути з Державного бюджету України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог з підстав відсутності попереднього судового рішення про визнання дій або бездіяльності відповідача протиправними, оскільки, як зазначив Верховний Суд, для відшкодування моральної шкоди за неправомірні дії преюдиційного судового рішення про визнання таких дій неправомірними не потрібно, так як цей юридичний факт сам по собі входить у предмет доказування за вимогою про відшкодування шкоди. Суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

Тимофєєва Т. в інтересах Державної казначейської служби України подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2023 року на виконання додаткової постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року по справі № 200/1710/23 Донецьким окружним адміністративним судом був виданий ОСОБА_1 виконавчий лист про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 644,16 грн.

Листом представника Державної казначейської служби України від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що виконання вищезазначеного виконавчого документу буде здійснюватися Державною казначейською службою України за відповідною бюджетною програмою, а саме КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у зв`язку із чим заборгованість за рішенням суду позивача підлягає стягненню в порядку третьої черги (а.с. 25-26).

ОСОБА_1 порушила перед судом питання про стягнення із Державного бюджету України моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн. у зв`язку із тривалим невиконанням судового рішення, втратами великої кількості дорогоцінного часу на написання позовної заяви, а також порушення п. 49 Порядку № 845.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положенням ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовувала тривалим невиконанням виданого 25 вересня 2023 року виконавчого листа № 200/1710/23 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на її користь судового збору у розмірі 644,16 грн., витрати великої кількості часу на написання заяв на адресу ГУ ДКС України в Одеській області, та порушенням п. 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Разом з тим, позивачкою ОСОБА_1 не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій або бездіяльності Державної казначейської служби України щодо виконання вказаного виконавчого листа. При цьому, як було встановлено, листом від 10 жовтня 2023 року Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 , що виконання вищезазначеного виконавчого документу буде здійснюватися за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Також, ОСОБА_1 не було доведено завдання їй Державною казначейською службою України моральної шкоди.

Саме по собі тривале невиконання Державною казначейською службою України виконавчого листа № 200/1710/23 від 25 вересня 2023 року не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

При цьому слід також врахувати і те, що вказаним виконавчим листом № 200/1710/23 від 25 вересня 2023 року було передбачено стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань виключно судових витрат, а саме, судового збору у розмірі 644,16 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді