Провадження № 2/369/6456/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Києво-Святошинський районний Київської області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Дубицької М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Крихти Алли Анатоліївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки, -

встановив:

в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/17784/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2025 року було відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі, розпочате підготовче провадження у справі.

11.11.2025 року ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення неустойки.

Представник позивача за зустрічним позовом Крихта А.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт до вирішення спору по суті в межах суми позовних вимог за зустрічним позовом на земельні ділянки кадастровий номер :01:003:5547, площею 0,0406 га та кадастровим номером :01:003:5549, площею 0,0342 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 , заборонивши суб`єктам державної реєстрації прав та державної реєстрації прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам та будь-яким третім особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, передачі в оренду, суборенду, іпотеку, користування, укладання попередніх договорів, договорів на користь третьої особи, договорів поруки, завдатку, стосовно даних земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви представник посилалась на те, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/17784/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки. ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.03.2013 року у сумі 810 829,65 грн. 08.08.2023 року між ОСОБА_1 як підрядником, та ОСОБА_3 , як замовником, укладено договір будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року. За умовами договору підряду замовник доручив, а підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати на свій ризик роботи по будівництву житлового будинку проектною площею 142,3 м2 з місцезнаходженням: с. Ходосівка, вулиця Феодосія Печерського, Обухівський район, Київська область, на земельній ділянці, що належала замовнику (кадастровий номер :01:003:5547). Строк дії договору до 31.12.2023 року, який продовжений до 01.03.2024 року додатковою угодою № 1 від 29.12.2023 року до договору підряду. Пунктом 3.1 договору підряду визначено, що ціна договору становить 4 522 937,92 грн., що на дату підписання договору за курсом, встановленим НБУ, еквівалентно 123 683,65 доларів США. Згідно умов договору підряду роботи виконуються підрядником і оплачуються замовником поетапно згідно з додатком № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, далі додаток № 1. Додаток № 1 містить план виконання та оплати робіт, яким визначені етапи та строки виконання сторонами своїх зобов`язань за договором підряду: зобов`язання підрядника щодо робіт, які підлягають виконанню в межах етапів, та строки виконання етапів робіт пункт 1 додатку № 1, зобов`язання замовника щодо строків (графіку) оплати робіт пункт 2 додатку. Згідно умов пункту 2 додатку № 1 оплата робіт здійснюється замовником в наступному порядку. Пункт 2.1 протягом 3-х робочих днів після підписання договору замовник сплачує аванс (попередню оплату) за виконання робіт в сумі, еквівалентній 13 600,00 доларів США. Пункт 2.2 протягом 1-го місяця після підписання договору (тобто до 09.09.2023 року) замовник сплачує аванс (попередню оплату) на виконання робіт в сумі , еквівалентній 36 400,00 доларів США. Пункт 2.3 протягом 2-го місяця після підписання договору (тобто до 09.10.2023 року) замовник сплачує аванс (попередню оплату) на виконання робіт в сумі, еквівалентній 50 000,00 доларів США. Пункт 2.4 протягом 3-го місяця після підписання договору (тобто до 09.11.2023 року) замовник сплачує аванс (попередню оплату) на виконання робіт в сумі, еквівалентній 23 683,65 доларів США. На підтвердження оплати замовником робіт та отримання грошових коштів підрядником останнім були складені розписки про отримання ним від громадянина ОСОБА_3 грошових коштів з зазначенням в них дати отримання коштів та розміру отриманої грошової суми. Зазначені розписки містять підписи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та інших осіб, які підтвердили передачу коштів. В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровим номером :01:003:5547 від 15.01.2024 року, згідно до якого остання набула права власності на зазначену земельну ділянку, на якій розташований об`єкт будівництва за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року. У зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , останні 15.03.2024 року уклали між собою договір про відступлення права вимоги за договором підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року, за умовами якого право вимоги до ОСОБА_1 за договором підряду перейшло до ОСОБА_4 . В подальшому між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровим номером :01:003:5547 від 11.11.2024 року, згідно до якого остання набула права власності на зазначену земельну ділянку, на якій розташований об`єкт будівництва за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року. У зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , останні 11.11.2024 року уклали між собою договір про відступлення права вимоги за договором підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року, за умовами якого право вимоги до ОСОБА_1 за договором підряду перейшло до ОСОБА_2 . Про зазначені договори відступлення права вимоги ОСОБА_1 повідомлений не був, питання вирішення обов`язків замовника за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2022 року умовами зазначених договорів вирішено не було. При цьому за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року замовником не були належним чином виконанні зобов`язання по оплаті робіт підрядника. Натомість, ОСОБА_1 з моменту укладення договору виконував свої зобов`язання належним чином у відповідності до плану виконання робіт, викладеному у додатку № 1. Станом на дату закінчення строку дії договору підряду - 01.03.2024 року, будинок повністю збудований та підготовлений для прийняття в експлуатацію, на нього викладений технічний паспорт від 11.06.2024 року з внесенням до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, та присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , відповідно до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та наказу відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області № 01/141 від 29.05.2024 року. Однак, замовник, в порушення своїх зобов`язань щодо оплати вартості робіт в строк, передбачений пунктом 2 додатку № 1, протягом строку дії договору не здійснював своєчасних та повних розрахунків, в результаті чого постійно виникала заборгованість по строкам та обсягу оплати робіт, та станом на 11.03.2024 року залишкова заборгованість перед ОСОБА_1 становить 439 779,86 грн. До наступного часу зазначена заборгованість замовником не погашена, що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду для захисту свого порушеного права. У зв`язку з наведеним, з ОСОБА_2 підлягають також стягненню нараховані ОСОБА_1 суми, у вигляді 331 347,18 грн. пені та 39 702,61 грн. три відсотки річних. Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року, становить 810 829,65 грн. Характер заявлених вимог у даній справі свідчить про наявність реального ризику унеможливлення або істотного укладення виконання рішення суду. Предметом позову є стягнення грошової заборгованості, яка з кожним днем прострочення збільшується за рахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та трьох відсотків річних. Тривале невиконання ОСОБА_2 свого грошового зобов`язання вже призвело до суттєвого зростання суми боргу, що вказує на недобросовісну поведінку ОСОБА_2 та наявність ризику подальшого ухилення від виконання. Спір є грошовим, а сума боргу щоденно зростає (подвійна облікова ставка НБУ як пеня + 3% річних). Історія договірних відносин за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року свідчить про неодноразову зміну замовника та передачу права вимоги. Протягом 2024 року право вимоги за договором підряду послідовно переходило від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , а згодом до ОСОБА_2 (договори відступлення від 15.03.2024 та 11.11.2024). Постійна зміна суб`єкта, на якого покладено обов`язок з оплати робіт за договором, об`єктивно свідчить про нестабільність та потенційну невизначеність у виконанні грошових зобов`язань. Саме така динаміка переходу прав замовника, а не зміна власника об`єкта нерухомості, створює реальний ризик утруднення виконання майбутнього судового рішення. Адже підрядник неодноразово був змушений пристосовуватися до нового замовника, що фактично унеможливлювало своєчасне отримання оплати та спричинило виникнення та збільшення заборгованості. Таким чином, постійна зміна замовника за договором підряду є додатковою об`єктивною обставиною, яка підтверджує ризик ухилення від виконання грошового зобов`язання та необхідність застосування заходів забезпечення позову. З метою дотримання вимог співмірності, передбачених ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заявник просить накласти арешт виключно на дві земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_2 : земельна ділянка кадастровим номером :01:003:5549, площею 0,0342 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка кадастровим номером :01:003:5547, площею 0,0406 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-10811627 від 25 листопада 2025 року оціночна вартість земельної ділянки кадастровим номером :01:003:5549, площею 0,0342 га, складає 281 258,27 грн. Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-10811715 від 25 листопада 2025 року оціночна вартість земельної ділянки кадастровим номером :01:003:5547, площею 0,0406 га, складає 667 250,94 грн. Загальна ринкова вартість двох ділянок становить 948 509,21 грн, що лише на 137 679,56 грн перевищує суму позовних вимог заявника за зустрічним позовом - 810 829,65 грн. (основний борг, пеня та три відсотки річних). При цьому обраний позивачем за зустрічним позовом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. У разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач за зустрічним позовом може відчужити, приховати чи обтяжити своє майно, що фактично унеможливить реальне виконання рішення суду та спричинить для позивача за зустрічним позовом додаткові збитки у вигляді подальшого нарахування пені та 3 % річних. Сама природа грошового зобов`язання, яке перебуває у стані прострочення, свідчить про підвищений ризик невиконання, оскільки сума боргу динамічно збільшується та стає для відповідача ще більш обтяжливою, що лише підсилює його зацікавленість у приховуванні активів.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Крихта А.А. заяву підтримали, просили задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник позивача за основним позовом адвокат Кичко І.М. просила відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що у позивача за основним позовом ОСОБА_2 не було і не має наміру відчужувати зазначені земельні ділянки. Крім того, відповідачем ОСОБА_1 не було надано жодного доказу щодо наміру ОСОБА_2 відчужити дані земельні ділянки. Також зазначила, що на одній із земельних ділянок, яка належать на праві власності ОСОБА_2 , станом на сьогоднішній день, побудовано нерухоме майно, яке необхідно вводити в експлуатацію, а накладення арешту на земельні ділянки унеможливить оформлення документації на введення майна в експлуатацію. Зазначила, що заява про забезпечення позову була подана до суду 02.12.2025 року і позивачу було відомо про таку заяву, однак нею не вчинялися жодні дії щодо відчуження майна. Натомість, саме ОСОБА_1 , дізнавшись про наявність позову та заяв про забезпечення позову ОСОБА_2 , відчужував своє майно. Позивач не має жодного наміру продавати своє майно, а прагне довести свою позицію в суді з метою задоволення заявленого нею позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, приходить до такого висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, статтею 150 ЦПК імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу № 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, № 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 також зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з вказаними висновками щодо застосування норм права Великої Палати Верховного суду, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт.

Таким чином, виходячи з вказаних висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, суди під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову повинні, в тому числі, зважати на вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позовних вимог.

ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення неустойки, згідно якого він просить стягнути на свою користь заборгованість за договором будівельного підряду в розмірі 810 829 гр. 65 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 гр. та судовий збір в розмірі 6 486 гр. 64 коп.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що оскільки ОСОБА_2 було подано позов та за її заявою про забезпечення позову судом був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , то, подавши зустрічний позов, враховуючи принципи рівності, відповідач також має право заявити про забезпечення позову і така заява має бути задоволена, виходячи з того, що відповідач просить накласти арешт на земельні ділянки, що по вартості співрозмірні з сумою позову.

Між тим, суд зазначає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення без наведення достатнього обґрунтування не є безумовною підставою для задоволення відповідної заяви. Представником суду не надано доказів та не зазначено про існування доказів чи фактів, які б свідчити про вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Як убачається із матеріалів справи предметом заявленого позову є стягнення коштів. Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, представник відповідача зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений. Заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обраний захід забезпечення позову не відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін, а доводи заяви не містять обґрунтування необхідності застосування такого крайнього заходу. Матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить представник, оскільки вимоги ґрунтуються тільки на припущеннях, а ініційований заявником вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Заявником не доведено, що права позивача за зустрічним позовом можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру відповідача за зустрічним позовом відчужити зазначені земельні ділянки та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду у разі задоволення позову, враховуючи обставини зазначені вище. Відтак, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Вказана позиція суду узгоджується із практикою Верховного Суду, який зробив аналогічний висновок в постанові № 761/39201/18 від 21.08.2019.

Керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суд-

постановив:

у задоволені заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Крихти Алли Анатоліївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер :01:003:5547, площею 0,0406 га та кадастровим номером :01:003:5549, площею 0,0342 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та заборону суб`єктам державної реєстрації прав та державної реєстрації прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам та будь-яким третім особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, передачі в оренду, суборенду, іпотеку, користування, укладання попередніх договорів, договорів на користь третьої особи, договорів поруки, завдатку, стосовно нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя - О.М. Лапченко