Дата документу 20.01.2026Справа № 554/723/26
Провадження № 2-з/554/8/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Шевська О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Полтава Банк», третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Набока Ю.В. про визнання недійсним договору купівлі продажу, визнання недійсним заповіту та визнання права власності.

В обґрунтування заяви вказав, що ним планується подати позов до Відповідачів про: 1) визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017; 2) визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 08.07.2025 у частині розпорядження акціями АТ «Полтава-Банк»; 3) визнання за Позивачем права власності на 280 854 106 шт. акцій АТ «Полтава- Банк». Вказав, що він з 2006 року володіє пакетом акцій емітента Публічного акціонерного товариства «Полтава - Банк», який у відсотковому відношенні складає 39,8375 загальної кількості акцій банку та відповідає 280 854 106 простих iменних акцiй (голосуючих) або 39.8516 вiдсоткiв в загальнiй кiлькостi голосуючих акцiй, це підтверджується інформацією про власників істотної участі в банку (АТ Полтава-Банк.) Після смерті його батька - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть ( НОМЕР_1 від 17.07.2025) з`ясувалося, що належні йому акції в кількості 280 854 106 простих iменних акцiй (голосуючих), що відсотковому відношенні складає 39,8375 загальної кількості акцій банку та відповідає або 39.8516 вiдсоткiв в загальнiй кiлькостi голосуючих акцiй, переоформлено відповідно до підробленого договору №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 року на ім`я його батька ОСОБА_4 .

Заявник стверджує, що належні йому акції АТ Полтава-Банк були переоформлені на його батька за підробленим договором купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 року за ціною, 150 000 грн. Оскільки Позивач не підписував договір та розпорядження на списання, операція відбулася поза його волею. Стверджує, що не підписував зазначений договір, отже він не відповідає його внутрішній волі. Заявник не підписував розпоряджень на списання акцій; не надавав депозитарних інструкцій; не вчиняв жодних дій, які відповідали б вимогам Закону України «Про депозитарну систему України».

Отже, фактичне списання акцій було проведене депозитарною установою без волевиявлення Позивача, що підтверджується відповідями АТ «Полтава-банк» про відсутність у нього права власності на акції станом на 2025 рік та відсутність законних підстав для проведеної операції.

Після смерті батька (спадкодавця), ці акції (щодо яких фактично існує спір, і які будуть предметом судового розгляду за позовною заявою позивача) увійшли до складу спадщини. Інші спадкоємці (дружина померлого та брат Позивача) вже заявили про намір виділити свої частки, що призведе до дроблення спірного пакету акцій.

Наразі акції обліковуються на рахунку померлого батька - ОСОБА_4 та перебувають у складі спадкового майна.

Приватний нотаріус Набока Ю.В. (третя особа по справі), у провадження якої перебуває спадкова справа, має право видати свідоцтва про право на спадщину іншим особам, оскільки за змістом заповіту від 08 липня 2025 року (зареєстровано за №1348), передбачено, що заповідаються усі належні померлому акції АТ Полтава- Банк, що складає 87,0309% від загальної кількості акцій АТ Полтава-Банк в тому числі й ті, які фактично належать позивачу.

На підставі цих свідоцтв про право на спадщину депозитарна установа (якою є сам Відповідач АТ «Полтава-Банк») зобов`язана буде провести безумовну операцію з переоформлення акцій на нових власників.

Отже, потреба у забезпеченні позову підтверджується фактами, незгоди позивача з частиною заповіту, розпорядженням якого охоплене спірне майно, також фактами пов`язаними з процесом нотаріального оформлення спадкових прав в тому числі на спірні акції та можливих дій депозитарної установи щодо предмету спору.

Заявник просить застосувати такі заходи: Накладення арешту на акції: це унеможливить будь-яке списання чи переказ цінних паперів з рахунку померлого Спадкодавця до вирішення спору

про право власності Забороною Відповідачу (депозитарній установі Акціонерне товариство «Полтава Банк») здійснювати облікові та будь-які інші депозитні операції щодо спірного майна, а саме частини акцій, які незаконно включно до заповіту. Заборона нотаріусу видавати свідоцтва: це дозволить зберегти статус кво, тобто на нетривалий час, до вирішення спору по суті відкладе можливість оформлення спадкових прав.

Вказав, що вважає, що такі діяння протиправними та має намір підготувати та подати у строк

передбачений ЦПК України позов про визнання недійсним договору та заповіту, а також про захист моїх прав власності на акції.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України заява розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1, 2ст. 150 ЦПК Українив становлено, що позов може бути забезпечено

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такі висновки зробив Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року по справі №320/3560/18.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів справи вбачається, що предметом майбутнього позову є визнання недійсними правочинів та визнання права власності на спірне майно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Разом з тим, доданими до заяви про забезпечення позову доказами не доведено, що права позивача можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру відповідача відчужити все своє майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Також суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що не є предметом спору до вирішення справи по суті спору може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, забезпечення позову у такий спосіб, як просить позивач може вплинути на діяльність Акціонерного товариства «Полтава Банк», оскільки акції обліковуються на його рахунках, арешт та заборону на яке позивач просить накласти, що є недопустимим.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, відповідних експертиз, які б підтверджували доводи заявника щодо недійсності договору та заповіту на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову саме в вибраний заявником спосіб.

Тому, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову є передчасною, а тому в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача, в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 149-154, 259 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний термін.

Суддя О.І.Шевська