ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3637/26 Справа № 177/1118/25 Суддя у 1-й інстанції - Лященко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Справа № 177/1118/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою заявниці ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Горбенко Інна Василівна, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Лященком В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_3 . Шлюб між ними не був зареєстрований.

В період даних відносин у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті бабусі заявниці, у 2016 році, вони переїхали проживати в успадкований будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, обробляли город, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів.

ОСОБА_3 було призвано на військову службу.

Відповідно до сповіщення сім`ї, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час штурмових дій противника на позиціях ЗСУ поблизу Діброва Северодонецького району Луганської області.

Встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим має для заявниці юридичне значення, оскільки впливає на можливість отримання заявницею матеріальних виплат та гарантій, передбачених законодавством України.

У зв`язку з чим, заявниця просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу в період часу з 08.08.2016 по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Горбенко І.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вважає висновки суду надміру формалізованими та критичними, здійснені без врахування сімейних обставин та доказів у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково звузив зміст поняття проживання однією сім`єю, фактично ототожнивши його з повним набором майнових доказів, натомість, згідно сталої судової практики суду касаційної інстанції, для встановлення факту проживання однією сім`єю враховується сукупність обставин, зокрема: спільне проживання; ведення спільного побуту; взаємна турбота; сприйняття пари як сім`ї оточуючими; наявність дітей або участь у вихованні; публічність відносин. Закон не вимагає обов`язкового підтвердження спільного бюджету виключно фінансовими документами.

Суд не врахував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є простими незаможними людьми, які проживали у сільській місцевості с. Червоні Поди Криворізького району Новопільської територіальної громади, яке складається з однієї вулиці, вели традиційний спосіб життя, характерний для села, та не використовували сучасні фінансові інструменти у вигляді безготівкових розрахунків, банківських карток чи електронних переказів. ОСОБА_1 офіційно ніде не працювала, не мала власної банківської картки, що унеможливлює надання суду будь-яких доказів фінансових операцій, на відсутність яких суд послався у рішенні. У селі навіть немає банкомату, щоб зняти готівкові кошти та немає магазину, щоб витратити грошові кошти. При цьому, суд першої інстанції не витребував таких доказів, не ставив відповідних запитань заявниці та не з`ясовував цих обставин у судовому засіданні, що свідчить про однобічність та формальний підхід до оцінки доказів. Фактично суд поклав на заявницю обов`язок доводити сімейні відносини стандартами, притаманними забезпеченим міським домогосподарствам, що суперечить принципу рівності перед законом та судом, а також ігнорує соціально побутовий контекст справи.

Традиційні сімейні відносини у сільській місцевості ґрунтуються насамперед на: спільному проживанні; веденні спільного господарства; взаємній праці; спільному забезпеченні сім`ї результатами власного господарства; публічному сприйнятті пари як подружжя в громаді. Такі відносини не передбачають обов`язкового документального оформлення фінансових операцій, використання банківських рахунків, платіжних карток чи збереження письмових доказів витрат, а отже не можуть оцінюватися за стандартами, притаманними міським або комерціалізованим моделям побуту. Суд, ігноруючи ці соціально-побутові особливості, фактично встановив дискримінаційний стандарт доказування, за яким особи, що ведуть традиційний сільський спосіб життя, позбавляються можливості довести існування сімейних відносин лише через відсутність формальних документів. Такий підхід суперечить засадам справедливості, розумності та добросовісності, а також принципу рівності осіб перед законом і судом, оскільки суд не вправі ігнорувати реальні життєві моделі сімейних відносин, що склалися у суспільстві.

Суд безпідставно та формально відкинув показання двох свідків, які: підтвердили тривале спільне проживання сторін; підтвердили наявність спільної дитини; підтвердили ведення спільного господарства; підтвердили факт публічних сімейних відносин, включно з похованням померлого.

Посилання суду на постанову Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16 є неповним та вибірковим, а тому помилковим. У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою, однак, не заперечив можливість їх використання у сукупності з іншими доказами.

Суд першої інстанції, критично оцінюючи Акт про фактичне проживання, не врахував його юридичну природу та порядок оформлення, що призвело до помилкового висновку про його доказову недостатність.

Також, зауважує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі не навів жодної оцінки поясненням заінтересованої особи сина померлого ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_5 , який був присутній у всіх судових засіданнях та надав суду усні пояснення по суті справи та підтвердив позицію заявниці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Горбенко І.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку, що, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що представник ОСОБА_1 адвокат Горбенко І.В. реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання, а тому клопотання про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі підлягає зупиненню, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції, шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

05 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 308/17634/23 (провадження № 61-4575св24) за заявою за заявою ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , заінтересована особа ? ІНФОРМАЦІЯ_4 , про встановлення факту перебування особи на утриманні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зазначена ухвала мотивована необхідністю відступу від постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23, у якій висновано, що подібні справи розглядаються в цивільному судочинстві.

23 квітня 2025 року ухвалою Великої Палати Верховного Суду справу № 308/17634/23 прийнято до провадження та призначено до розгляду (провадження № 14-40цс25).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, оскільки стосуються юрисдикційності спору про право на призначення та виплату грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, під час розгляду якого досліджується підстава такого позову - факт проживання військовослужбовця однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) виснувала, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Враховуючи практику оцінки подібності правовідносин, зокрема правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв встановлення відповідної подібності, викладених у постанові від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), Верховний Суд висновує про подібність правовідносин у цій справі та справі № 308/17634/23.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана й прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23, провадження № 14-40цс25.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 259 - 261, 381 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 177/1118/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: