С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

19 січня 2026 року в м. Києві

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Феделеша Е.М.

представника Відповідача - адвоката Роєнка Є.В.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

ІІ. Описова частина

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2024 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (АТ «Укртрансгаз»), та просила:

- визнати незаконним та скасувати Наказ АТ «Укртрансгаз» №711-к від 22.10.2024 про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності з 23.10.2024;

- стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2024 по день ухвалення рішення;

- стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн.

Ухвалою від 25.11.2024 Солом`янським районним судом м. Києва позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 22.01.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження.

Свої вимоги Позивачка мотивує наступними обставинами.

Позивач з 13.12.2023 працювала в АТ «Укртрансгаз» на посаді начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності на підставі наказу №810-к від 13.12.2023.

23.10.2024 Позивачці було вручено наказ від 22.10.2024 №711-к про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним з огляду на наступні обставини.

Вказує, що протягом 2023-2024 років в АТ «Укртрансгаз» відбувалася неодноразова реорганізація юридичних підрозділів. Зокрема, у листопаді 2023 року у структурі юридичної служби Товариства було створено низку нових підрозділів, у тому числі відділ забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, начальником якого було призначено Позивачку.

У подальшому, у травні-червні 2024 року відбулася чергова реорганізація, внаслідок якої було створено Правничий департамент, до складу якого увійшов відділ нормопроектування та регуляторної діяльності. Позивачка зазначає, що функціонал цього відділу дублює функціонал відділу, який очолювала вона.

21.08.2024 Позивачку було попереджено про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників та ознайомлено з переліком вакантних посад.

18.09.2024 та повторно 07.10.2024 Позивачка висловила згоду на переведення на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю. Проте, Відповідач не перевів її на цю посаду, а провів процедуру визначення переважного права між Позивачкою та іншим працівником - ОСОБА_2 , за результатами якої переважне право було надано ОСОБА_2 .

Позивачка стверджує, що Відповідачем було проведено удаване (фіктивне) скорочення штату працівників, під час якого грубо порушено норми законодавства про працю та трудові права Позивача. Зокрема, зазначає, що:

- скорочення чисельності або штату працівників фактично не відбувалося, оскільки Відповідач створював нові підрозділи з дублюючими функціями;

- Відповідач не врахував переважне право Позивачки на залишення на роботі як керівника з більш високою кваліфікацією;

- Відповідач створював штучні перешкоди для продовження виконання трудової функції Позивачкою;

- під час реорганізації Відповідач призначав на керівні посади інших працівників, оминаючи Позивачку.

З огляду на викладене Позивачка просить скасувати наказ про її звільнення та стягнути з АТ «Укртрансгаз» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 3409 гривень.

ОСОБА_1 також зазначає, що внаслідок незаконного звільнення їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона позбавлена можливості працювати за фахом, зазнала репутаційних втрат, моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків. Належною компенсацією за спричинену моральну шкоду Позивачка вважає суму в розмірі 2 000 000 гривень.

05.03.2025 до суду надійшов відзив Відповідача, в якому проти задоволення позову викладені заперечення.

Відповідач зазначив, що в період з 18.10.2023 до 20.06.2024 в АТ «Укртрансгаз» відбувалася трансформація/реорганізація структури юридичних підрозділів за напрямом юридична/правнича робота апарату АТ «Укртрансгаз», з урахуванням раціонального використання трудових ресурсів, оптимізації штатної чисельності (скорочення штату), з метою підвищення ефективності праці, підвищення рівня керованості юридичними підрозділами, для ефективного, якісного та оперативного прийняття рішень та виконання завдань, поставлених перед юридичною службою Товариства, а також з повним дотриманням вимог чинного законодавства та внутрішніх документів АТ «Укртрансгаз».

Відповідач вказує, що у зв`язку із змінами у штатному розписі АТ «Укртрансгаз» згідно з наказом від 19.06.2024 №430 «Про структурні зміни» було передбачено ліквідувати в апараті АТ «Укртрансгаз» департамент правового забезпечення, департамент судової роботи та відділ забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності зі скороченням відповідних посад в цих структурних підрозділах. Згідно з наказом від 20.06.2024 №432 «Про затвердження зміни до штатного розпису» було виведено з штатного розпису 5 (п`ять) посад, у тому числі посаду начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, яку займала Позивачка.

Відповідач наголошує, що Позивачку було своєчасно попереджено про майбутнє звільнення (21.08.2024) та їй неодноразово пропонувалися вакантні посади відповідно до переліків станом на 21.08.2024, 01.09.2024, 16.09.2024, 01.10.2024, 16.10.2024, 23.10.2024. З усіх запропонованих вакансій Позивачка виявила бажання бути призначеною лише на одну посаду - начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю.

Проте, призначення Позивачки на цю посаду не відбулося у зв`язку із визначенням переважного права на залишення на роботі іншого працівника - ОСОБА_2 , який, як і Позивачка, підлягав звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників.

Відповідач зазначає, що 17.10.2024 начальник департаменту внутрішнього контролю запросив Позивачку на зустріч з метою визначення рівня її кваліфікації за посадою начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель. Проте, 18.10.2024 Позивачка не з`явилася на вказану зустріч, про що свідчить Акт про відсутність від 18.10.2024.

Натомість, ОСОБА_2 було запропоновано заповнити Опитувальник для оцінки його професійної кваліфікації, результати якого засвідчили, що працівник на достатньому рівні володіє необхідними професійними знаннями.

За результатами аналізу Комісія з визначення переважного права працівників прийняла рішення визначити переважне право на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель за ОСОБА_2 , враховуючи:

- результати письмового опитування ОСОБА_2 ;

- факт відсутності практичного досвіду роботи Позивачки за фахом посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель;

- 13-річний досвід роботи ОСОБА_2 за фахом посади начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель.

Враховуючи викладене Відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

У відповідь на відзив Позивачка додатково зазначила, що Відповідач місяць ігнорував її бажання зайняти вакантну посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель, не надсилав жодних опитувальників, а після появи іншого претендента провів конкурс з визначення переважного права, за наслідками якого прийняв рішення надати переважне право іншому працівнику. Позивачка наголошує, що Відповідач не вчинив жодних належних та реальних дій щодо порівняння її кваліфікації і продуктивності праці з іншими працівниками аналогічних посад.

11.06.2025 до суду надійшли заперечення Відповідача на відповідь на відзив, в яких Відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві, та додатково зазначив, що процес визначення переважного права на залишення на роботі та переведення працівника на іншу вакантну посаду є складним та довготривалим процесом, який об`єктивно не відбувається в той же день, коли роботодавцем отримано заяву про переведення.

У судовому засіданні представник Позивачки підтримав заявлені вимоги, а представник Відповідача проти них заперечував з підстав, викладених у заявах по суті справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Суд, вислухавши пояснення представника Позивачки та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.12.2023 до 23.10.2024 перебувала у трудових відносинах з АТ «Укртрансгаз» на посаді начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності на підставі наказу №810-к від 13.12.2023.

23.10.2024 Позивачку звільнено з посади начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу №711-к від 22.10.2024.

Судом встановлено, що зміни в організаційній структурі Відповідача проводилися у кілька етапів.

Станом на початок 2023 року у організаційній структурі АТ «Укртрансгаз» функціонувала юридична служба, до складу якої входили два самостійні структурні підрозділи - Департамент правового забезпечення та Департамент судової роботи. Загальна штатна чисельність станом на 17.10.2023 становила 45 штатних одиниць, у складі яких було 9 структурних підрозділів (відділів/груп) із 15 керівниками.

Наказом від 18.10.2023 №661 «Про затвердження змін до штатного розпису» було утворено додаткові самостійні підрозділи в складі юридичної служби:

- відділ юридичного супроводу господарської діяльності;

- відділ договірної роботи;

- відділ забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності (в складі начальника відділу (ОСОБА_1) та трьох юрисконсультів);

- відділ претензійно-позовної роботи;

- відділ супроводу виконання судових рішень;

- відділ проблемної заборгованості.

Наказом від 11.01.2024 №11 було затверджено Положення про відділ забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, яке визначало завдання та функції цього відділу.

В подальшому Наказом від 27.05.2024 №349 «Про затвердження організаційної структури апарату АТ «Укртрансгаз» було затверджено нову організаційну структуру апарату, згідно з якою створено Правничий департамент, який підпорядкований директору з юридичного забезпечення.

Наказом від 31.05.2024 №363 «Про затвердження організаційної структури апарату АТ «Укртрансгаз» було затверджено нову організаційну структуру апарату, згідно з якою Правничий департамент був підпорядкований директору з правових питань (зміна назви керівної посади).

Наказом від 31.05.2024 №365 «Про затвердження змін до штатних розписів» затверджені зміни до штатних розписів працівників апарату, які вводяться з 01.06.2024. Так, у складі Правничого департаменту утворений Відділ нормопроектування та регуляторної діяльності в складі начальника відділу, експерта та провідного юрисконсульта. При цьому виведено з структури апарату посади головного юрисконсульта, провідного юрисконсульта та експерта Відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності. Посаду начальника Відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, яку займала Позивачка, на цьому етапі залишено в штаті.

Наказом від 19.06.2024 №428 «Про затвердження організаційно-правових документів АТ «Укртрансгаз» затверджено, серед інших, Положення про відділ нормопроектування та регуляторної діяльності. Судом встановлено, що завдання цього Відділу повністю дублюють завдання Відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, який очолювала Позивачка.

Зокрема, порівняння Положення про відділ забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності (затверджене наказом від 11.01.2024 №11) та Положення про відділ нормопроектування та регуляторної діяльності (затверджене наказом від 19.06.2024 №428) свідчить про практично повне збігання завдань та функцій обох відділів.

Так, обидва відділи мають наступні ідентичні або майже ідентичні завдання:

- організація правової роботи, спрямованої на дотримання нормативно-правових актів, що регулюють ліцензовану діяльність Товариства;

- забезпечення взаємодії з Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор);

- дослідження й рецепція ефективних практик взаємодії суб`єктів європейських ринків природного газу з регуляторами;

- правове забезпечення та координація діяльності підрозділів Товариства під час взаємодії з Регулятором;

- юридична експертиза та супроводження комерційних проектів;

- здійснення моніторингу та аналізу проектів нормативно-правових актів, що стосуються діяльності Товариства на ринку природного газу.

Наказом від 19.06.2024 №430 «Про структурні зміни» ліквідовано в апараті АТ «Укртрансгаз» відділ забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності.

Наказом від 20.06.2024 №432 «Про затвердження зміни до штатного розпису» затверджені зміни до штатного розпису, згідно з яким зі штату АТ «Укртрансгаз» виведена посада начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, яку займала Позивачка.

21.08.2024 Позивачку попереджено про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно з попередженням Позивачці було запропоновано перелік вакантних посад станом на 21.08.2024.

Протягом періоду з 21.08.2024 до 23.10.2024 Позивачці неодноразово надавалися переліки вакантних посад (станом на 01.09.2024, 16.09.2024, 01.10.2024, 16.10.2024, 23.10.2024).

18.09.2024 та повторно 09.10.2024 Позивачка прийняла пропозицію зайняти вакантну посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю, про що свідчать відповідні позначки в переліках вакантних посад.

07.10.2024 Позивачка подала заяву на ім`я Генерального директора АТ «Укртрансгаз» з проханням перевести її на посаду начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю.

16.10.2024 до Комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі надійшла заява від ОСОБА_2 , старшого експерта з внутрішнього контролю відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю, про розгляд переважного права на залишення на роботі на вакантній посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель департаменту внутрішнього контролю.

22.10.2024 Комісія з визначення переважного права працівників прийняла рішення визначити переважне право на залишення на роботі на посаді начальника відділу контролю ціноутворення та перевірки закупівель за ОСОБА_2

22.10.2024 Позивачку звільнено на підставі наказу №711-к у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, судом встановлено, що в складі структури АТ «Укртрансгаз» у зв`язку з реорганізацією було створено новий структурний підрозділ - відділ нормопроектування та регуляторної діяльності, який майже повністю збігається за назвою та повністю дублює функціональні завдання Відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, який очолювала Позивачка, що підтверджується змістом Положень про обидва відділи.

При цьому, протягом певного часу (з 01.06.2024 до 20.06.2024) новостворений відділ нормопроектування та регуляторної діяльності функціонував паралельно з відділом забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності, в якому залишалася лише одна посада (начальник відділу), зайнята Позивачкою.

Зазначене призвело до того, що новостворений відділ нормопроектування та регуляторної діяльності був укомплектований кадрово, в тому числі і посада начальника відділу, аналогічна посаді Позивачки, ще до того моменту, як посаду Позивачки було скорочено. У зв`язку з чим у переліку посад, які їй було запропоновано після повідомлення про майбутнє вивільнення, була відсутня посада начальника відділу, ідентична за функціоналом тій, яку вона займала.

В цьому контексті слід звернути увагу також на те, що Позивачку попередили про майбутнє звільнення лише через два місяці (21.08.2024) після того, як її посада була виведена зі штатного розпису (20.06.2024).

Тобто, Позивачку штучно позбавлено можливості продовжити працювати на посаді, яку вона фактично займала, а скорочення її посади хоч і відбулося формально, проте фактично її посада зберіглася у новоствореному аналогічному відділі, до якого їй не було надано можливості (запропоновано) перевестися.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у Постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

У той же час, як зазначено у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При з`ясуванні обставин, які свідчать про реальність змін в організації виробництва і праці, суди повинні встановити, чи мали місце такі зміни, які призвели до скорочення чисельності або штату працівників, чи не є таке скорочення удаваним (фіктивним).

У Постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17 зазначено, що звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України є правомірним лише за умови, що роботодавцем дійсно здійснено скорочення штату або чисельності працівників, а не створено аналогічну посаду з іншою назвою.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що хоча формально посада Позивачки була скорочена, фактично в структурі Відповідача була створена аналогічна посада начальника відділу нормопроектування та регуляторної діяльності з ідентичними функціональними обов`язками. При цьому, ця посада була заповнена іншим працівником ще до того, як Позивачку було попереджено про майбутнє звільнення.

Зазначені обставини свідчать про те, що дійсного скорочення посади Позивачки не відбулося, а отже, відсутні правові підстави для її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, суд не може погодитися із тим, що звільнення Позивачки у зв`язку зі скороченням її посади є правомірним. А тому вимоги про її поновлення є обґрунтованими.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 закріплено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки Позивачку звільнено з роботи з 23.10.2024 року, відповідно 22.10.2024 року є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено Позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні, а тому тривалість вимушеного прогулу позивача необхідно обраховувати з 23.10.2024 по день ухвалення рішення в справі.

Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні вбачається, що посадовий оклад (заробітна плата) Позивача за два останні місяці перед звільненням склала 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, виходячи з розміру посадового окладу за вересень 2024 року у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень та за жовтень 2024 року у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

Відтак, середньоденна заробітна плата Позивача складає 3409,09 грн як результат ділення середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (150.000 гривень на кількість робочих днів (44)).

Відповідач не спростував розрахунок, складений Позивачкою, суд також не має підстав ставитися до нього критично. Тому, за весь час вимушеного прогулу з 23.10.2024 по 19.01.2026 (329 робочих днів), середній заробіток складає 1.121.590,61 гривень.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість посилань Позивача на те, що діями Відповідача, які виразились у її незаконному звільненні, позбавленні її можливості працювати за обраним фахом, Позивачці заподіяна моральна шкода.

Разом з тим, виходячи з обставин справи, принципів розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої Позивачці діями Відповідача в сумі 2 000 000 гривень є значно завищеним і стягненню з Відповідача на користь Позивачки підлягає сума в розмірі 30 000 грн, яка уявляється суду співмірною компенсацією за заподіяну шкоду.

Беручи до уваги, що Позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, стягненню з Відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1211,20 гривень за немайнову вимогу (поновлення на роботі) та 11215,90 грн за майнову вимогу (середній заробіток). З Відповідача на користь Позивачки судовий збір за моральну шкоду - 300 грн (пропорційно задоволеним вимогам про стягнення моральної шкоди).

Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відтак, негайному стягненню на користь Позивачки підлягає середній заробіток за 1 місяць в сумі 70.000,00 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 32, 40, 232, 233, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 22.10.2024 за №711-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу забезпечення законодавчої та регуляторної діяльності та поновити її на цій посаді з 23.10.2024.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2024 року по 19 січня 2026 року в розмірі 1.121.590,61 (один мільйон сто двадцять одна тисяча п`ятсот дев`яносто гривень 61 коп.) гривень (з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів).

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 30.000,00 гривень.

2.Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 12427,10 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 300,00 гривень.

3.Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 70.000,00 гривень (з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів).

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Укртрансгаз», адреса: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1;.

Суддя: