ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5273/24 Номер провадження 22-ц/814/106/26Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року, ухвалене в місті Лубни під головуванням судді Коваленко О. А..

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке в подальшому, 25.11.2024 змінило своє найменування на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 4571064 від 04.08.2021 у розмірі 65 600 грн, а також сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 04.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4571064 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000 грн строком на 30 днів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 03.09.2021, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором, стандартна процентна ставка - 1,90% в день, знижена процентна ставка - 1,33% в день.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на платіжну картку відповідача грошові кошти в сумі 20 000 грн.

Відповідач, у свою чергу, 02.09.2021 та 02.10.2021 здійснив на рахунок кредитора оплату в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 7 980 грн та 11 400 грн відповідно, внаслідок чого відбулося продовження строку дії кредиту ще на 30 днів - в кінцевому до 01.11.2021.

Станом на 01.11.2021 відповідач свої зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим на підставі пункту 4.3 договір було пролонговано на 90 календарних днів.

17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги за кредитним договором № 4571064 від 04.08.2021, про що було повідомлено відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, станом на дату звернення до суду загальний розмір заборгованості за договором становить 65 600 грн, з яких: 20 000 грн - заборгованість за кредитом, 45 600 грн - заборгованість за процентами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року вказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (а. с. 215, т. 1).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2024 року прийнято вказану справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (а. с. 218, т. 1).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2024 року замінено назву позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а. с. 83, т. 2).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість у розмірі 65 600 грн, з яких: 20 000 грн - сума кредиту, 45 600 грн - сума процентів за користування кредитом.

У порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 2 422,40 грн судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», яке набуло право вимоги за кредитним договором № 4571064 від 04.08.2021.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Індутний-Шматько С. М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не було надано оригіналу кредитного договору, будь-які докази підписання договору електронними підписами у справі відсутні, а натомість була надана копія тексту без електронних підписів відповідача та первісного кредитора, яка не відповідає вимогам спеціального законодавства і за відсутності оригіналу є недопустимим доказом, не має юридичної сили електронного документа. Відтак умови кредитування не погоджені у письмовій формі не підлягають застосуванню до правовідносин сторін.

Вказує, що позивачем не доведено видачі позики за договором первісним кредитором, а отже і виникнення у останнього прав, які він міг передати позивачу.

Також позивачем не доведено розміру заявленої заборгованості, оскільки розрахунки заборгованості та виписки по рахункам є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім того, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, за підвищеною відсотковою ставкою в період карантину та воєнного стану не відповідає законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду.

Зазначає, що судом було частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та зобов`язано позивача надати витребувані докази, а саме: належним чином завірену копію Договору про надання споживчого кредиту № 4571064 від 04.08.2021, докази фактичного підписання ОСОБА_1 оригіналу договору, копію заявки ОСОБА_1 на видачу кредиту за Договором про надання кредиту № 4571064 від 04.08.2021, Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» з підписом ОСОБА_1 , відомості про повний номер картки ОСОБА_1 , первинний бухгалтерський документ щодо фактичного перерахунку грошових коштів від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» по вищевказаному Договору про надання кредиту № 4571064 від 04.08.2021 року на користь ОСОБА_1 , виписку з банківського рахунку первісного кредитора, первинні бухгалтерські документи про подальші розрахунки ОСОБА_1 , докази направлення та фактичного одержання повідомлення ОСОБА_1 про пролонгації та з вимогою погашення заборгованості по Договору про надання кредиту.

Проте, витребувані докази суду надано не було, а судом першої інстанції у порушення вимог процесуального законодавства не застосовані правові наслідки їх ненадання, передбачені частиною десятою статті 84, частиною шостою статті 95, частиною п`ятою статті 100 ЦПК України.

Наголошує, що матеріали справи не містять доказів перерахування кредитних коштів на картку відповідача, а виписка таких відомостей не містить, а містить лише 2 зарахування переказу Moneysend, які не мають правового зв`язку з позивачем, первісним кредитором та кредитним договором.

Відтак, вказані обставини були встановлені cудом виключно з пояснень позивача та на підставі неналежних і недостовірних доказів.

Зауважує, що за відсутності первинних документів, оскільки позивач та первісний кредитор не надали доказів видачі позики з жодного рахунку ТОВ «Авентус Україна», сам факт зарахування сум коштів готівкою на рахунок відповідача від невстановленої особи, яка не є кредитором за копією кредитного договору і не укладала договір факторингу, не може бути підставою для стягнення коштів на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна», ще й з відсотками, і для вирішення спору правового значення не має.

Звертає увагу на те, що оскільки кредитний договір є двостороннім, фінансова установа в частині обов`язку передати кредитні кошти у власність позичальника є боржником, а права кредитора виникають у неї тільки після виконання вказаного обов`язку. Ані договір ані закон не передбачаються можливості видачі кредиту іншою особою, яка може відбуватися виключно зі згоди відповідача у письмовій формі.

Вважає такі дії щодо переходу права вимоги такими, що містять ознаки злочину за статтею 209 КК України - легалізація (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, оскільки такою ознакою є рух через різних посередників коштів, джерело яких невідоме, з метою «легалізувати» їх на підставі рішення суду як «видачу кредиту», і тепер «узаконити» у збільшеному розмірі на користь іншої особи, використовуючи суд в якості інструменту такої легалізації.

На думку апелянта, прийняття до уваги копій, не підтверджених оригіналами і розрахунків, не підтверджених доказами руху коштів, за наявності мотивованих і конкретних заперечень відповідача, може стати порушенням принципів змагальності, диспозитивності, виявом упередженості на користь позивача та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказує, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 04.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4571064 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кошти у розмірі 20 000 грн на умовах їх повернення позичальником у межах встановленого договором строку та сплатою процентів за користування кредитом за зниженою денною процентною ставкою - 1,33% протягом пільгового періоду та стандартною денною процентною ставкою - 1,90% згідно графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору (а. с. 37-41, т. 1).

Вказаний кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на офіційному сайті https://creditplus.ua/ru/documents, та який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частин шостої та восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М581908.

Згідно пункту 2.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до підпункту 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: 1) у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору; 2) у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору; 3) у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору.

Знижена процентна ставка становить 1,33% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач в межах строку, визначеного в пункті 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, які слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою (підпункт 1.5.2).

ТОВ «Авентус Україна» належним чином виконало своє зобов`язання за вказаним договором та надало у строкове користування відповідача зазначену суму кредиту, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» про перерахування кредитних коштів, а також інформацією банку-емітента картки - АТ «Ідея Банк» та банківською випискою по рахунку клієнта ОСОБА_1 за 04.08.2021 (а. с. 71-72, т. 1, а. с. 65-66, т. 2).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено факт укладення спірного кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , що доводами апеляційної скарги не спростовується.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Згідно частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 207 ЦК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем визначений Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII).

Відповідно до пунктів 5, 7, 9 частини першої статті 3, частин третьої, четвертої-шостої, сьомої, восьмої статті 11 вказаного Закону № 675-VIII електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Інформаційні електронні послуги - платні або безоплатні послуги щодо оброблення та зберігання інформації, що надаються дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем за індивідуальним запитом їх одержувача.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

У частинах дванадцятій, тринадцятій статті 11 Закону № 675-VIII вказано, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

У цій справі, що переглядається апеляційним судом, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитний договір № 4571064 від 04.08.2021 подано позивачем до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС у формі електронного документа, що містить електронні підписи сторін відповідно до вимог статті 12 Закону № 675-VIII у редакції на час укладення договору, зокрема, електронний підпис позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором М581908, та згідно частини дванадцятої статті 11 Закону № 675-VIII відповідає письмовий формі кредитного договору та є оригіналом такого документу.

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області ухвалами від 22 жовтня 2024 року та 28 листопада 2024 року оригінал Договору про надання споживчого кредиту № 4571064 від 04.08.2021 за клопотанням відповідача не витребовував, а ухвалою від 19 грудня 2024 року відмовив у задоволенні аналогічного клопотання представника відповідача адвоката Індутного-Шматько С. М. у зв`язку з наявністю такого доказу в матеріалах справи, тому доводи апеляційної скарги щодо застосування наслідків, передбачених частиною п`ятою статті 100 ЦПК України, є безпідставними.

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Зазначені у Договорі про надання споживчого кредиту № 4571064 від 04.08.2021 персональні дані позичальника ОСОБА_1 відповідають даним, повідомленим відповідачем суду у заявах по суті справи.

Надання таких даних при укладенні кредитного договору іншою особою, незаконне заволодіння його персональними даними, а також несанкціоноване використання email адреси та номеру мобільного телефону ОСОБА_1 для входу в особистий кабінет та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором без згоди та волевиявлення відповідача суду не доведено.

При цьому, без ідентифікації позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства-кредитора для прийняття пропозиції укласти кредитний договір та його акцептування в електронній формі шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що надсилається позичальнику через зазначені ним засоби комунікації, укладення електронного договору було б неможливим.

Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23), від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 (провадження № 61-4022 св 24) та інших.

З урахуванням вищенаведеного, встановивши, що спірний договір № 4571064 про надання споживчого кредиту укладено ОСОБА_1 з ТОВ «Авентус Україна» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства в електронній формі, що відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов кредитного договору з дотриманням обов`язкової письмової форми, що доводами апеляційної скарги не спростовується.

Крім того, судом вірно враховано факт зарахування кредитних коштів у сумі 20 000 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк», що підтверджує факт отримання відповідачем кредиту.

Таке зарахування переказу Moneysend на карту відповідача через надавача послуги EasyPay відбулось 04.08.2021 о 18:19, що відповідає даті та часу укладення вказаного кредитного договору ОСОБА_1 04.08.2021 о 18:18:33. Доказів іншого походження цих грошових коштів відповідачем по справі не надано, а заперечення в апеляційній скарзі вказаних обставин на висновки суду першої інстанції не впливає.

Частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Наявними у справі доказами підтверджується, як факт укладення ОСОБА_1 спірного Договору № 4571064 про надання споживчого кредиту від 04.08.2021, так і факт одержання ним кредитних коштів, а тому позиція відповідача, який лише заперечує надані позивачем докази, до уваги колегією суддів не береться.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності первинних бухгалтерських документів щодо фактичного перерахунку кредитних коштів спростовуються випискою АТ «Ідея Банк» по рахунку клієнта-фізичної особи № 00000-2024/1211 одержувача ОСОБА_1 про зарахування вказаного переказу на суму 20 000 грн на картку відповідача.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24).

Як власник рахунку, зазначеної у виписці операції по рахунку 04.08.2021 про зарахування коштів на суму 20 000 грн, ОСОБА_1 не оспорював, про помилковість переказу банк не повідомляв, доказів повернення вказаних коштів суду не надав.

Таким чином, за відсутності належних доказів, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі простроченого кредиту - 20 000 грн та процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, встановленого пунктам 1.4, 4.1 - 4.3 Договору.

Невизнання відповідачем факту здійснення платежів у погашення процентів за кредитом 20.09.2021 на суму 7 980 грн та 02.10.2021 на суму 11 400 грн на розмір встановленої судом заборгованості не впливає, оскільки відповідно до підпункту 4.3.2 пункту 4.3 Договору відповідач дав згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених у підпункті 4.3.1 Договору, та вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому пунктом 4.2 Договору.

У разі автопролонгації договору строк кредитування складає 120 календарних днів (30 днів згідно графіку платежів та 90 календарних днів поспіль нового строку кредиту після автопролонгації) та процентна ставка за кредитом відповідно до підпункту 1.5.1 пункту 5.1 Договору становить 1,90% в день.

Якщо споживач ініціював пролонгацію строку кредиту у порядку, визначеному підпунктами 4.2.1 - 4.2.4 пункту 4.2 Договору шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше нарахованих або несплачених на дату платежу процентів та не повідомив товариство про те, що він не бажає продовжувати строк користування кредитом у способи, визначені абзацами другим, третім підпункту 4.2.2 пункту 4.2 Договору, строк кредитування продовжується на кількість днів, визначену в пункті 1.4 Договору - 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 1,33% в день згідно підпункту 1.5.2 пункту 1.5 Договору в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації протягом встановленого строку кредиту. У випадку наявності заборгованості за кредитом на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту) та за відсутності пролонгації за ініціативою споживача на наступні 30 днів, відбувається автопролонгація згідно підпункту 4.3.1 пункту 4.3 Договору і строк кредиту продовжується кожен раз на кожен наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, і у такому випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Отже, розмір процентів за кредитом, що підлягають стягненню на користь позивача у межах строку кредитування становить 45 600 грн, як вірно встановлено судом.

Вказані умови кредитування ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оспорювались та виходячи з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України) підлягають застосуванню судом при вирішенні спору згідно принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) та обов`язковості договору для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Надавши оцінку доказам у справі в їх сукупності, суд першої інстанції вірно встановив доведеними позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке відповідно до статей 512, 1077, 1078 ЦК України на підставі Договору факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 є наступником прав первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» та набув право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача спростовуються матеріалами справи та встановленими судом фактичними обставинами справи, а тому відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обмежень щодо прав позивача на стягнення з боржника ОСОБА_1 простроченої заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 4571064 від 04.08.2021 матеріали справи не містять, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності грошового зобов`язання у відповідача ґрунтуються на власному тлумаченні норм права та обставин справи й незгоді апелянта з висновками суду щодо оцінки доказів та вирішення спору по суті, що не може бути правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Проте, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором № 4571064 від 04.08.2021 первісному кредитору - ТОВ «Авентус Україна», а наведені заперечення проти позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» факту укладення спірного кредитного договору та наявності заборгованості за кредитом не спростовують.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, заборгованості за кредитним договором у розмірі, що існував на момент переходу права вимоги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, й підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна