ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року

м. Київ

справа № 607/4674/21

провадження № 61-11781св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року у складі судді Братасюка В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 липня 2023 року у складі колегії суддів Храпак Н. М., Гірського Б. О., Бершадської Г. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні майном шляхом надання доступу до приміщення.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом надання доступу до приміщення.

Позов обґрунтовувала тим, що виконавчий комітет Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області видав її батькові ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на приміщення телятника в розмірі 9/100 частки, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

04 травня 2007 року їй після смерті батька, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 11 березня 2010 року у цивільній справі № 2-125/10 повернув у власність позивачам ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 - членам однієї сім`ї 57/100 частини телятника з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , а інша частина приміщення телятника в розмірі 47/100 частки залишилась у власності ОСОБА_2 .

У 2020 році позивач та члени її сім`ї вирішили виготовити технічний паспорт на весь об`єкт нерухомості у зв`язку із чим звернулися з проханням до відповідача ОСОБА_2 надати доступ до своєї частини приміщення телятника працівникам БТІ, однак такий доступ наданий не був, через що неможливо виконати замовлення з виготовлення технічного паспорта. В подальшому разом з працівниками БТІ виїжджали за місцем знаходження спірного майна, однак доступу до приміщення ОСОБА_2 не надала.

Позивач вказує, що відповідач створює їй перешкоди в користуванні майном.

Позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні майном та надати доступ до приміщення телятника за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 04 травня 2023 року, яке Тернопільський апеляційний суд постановою від 20 липня 2023 року залишив без змін, позов задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні майном та надати доступ до приміщення телятника за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 809,00 грн судового збору.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_5 є співвласником 9/100 частин телятника за адресою: АДРЕСА_1 і вона довела, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним майном.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 08 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

23 серпня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 01 листопада 2023 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання судового рішення задовольнив. Зупинив виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року до закінчення касаційного провадження.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 990/106/22, у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, від 03 серпня 2022 року у справі № 160/5671/21 та інших.

У касаційній скарзі зазначається, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позивачем у цій справі є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , тому застосовувати стосовно неї обставини, які встановлені в цивільній справі № 2-125/10 не можна.

Право власності ОСОБА_1 на приміщення телятника не доведене належними та допустимими доказами. Право власності на спірне приміщення за позивачем не зареєстроване, вона не є володільцем вказаного майна, відповідно, не має права заявляти негаторний позов.

Також помилково встановлена наявність у позивача перешкод зі сторони відповідача в користуванні приміщенням телятника. В підтвердження цього суд посилався на лист від 04 вересня 2020 року, в якому начебто позивач пропонувала надати доступ до приміщення працівникам БТІ 23 вересня 2020 року. Долучений до позовної заяви зазначений лист підписаний адвокатом Трачем В. І. як представником ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 . У той час як жодних звернень від позивача відповідач не отримувала.

Суд прийняв рішення про права третьої особи ОСОБА_4 , як одного із співвласників спірного приміщення телятника, не залучивши її до участі у справі. У вступній частині судових рішень ОСОБА_4 зазначена як третя особа, однак відповідної ухвали про її залучення до участі у справі суд не постановляв.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Суд установив, що згідно із актом виділення майнового паю від 10 квітня 2000 року було проведено розпаювання і виділення майнового паю пайовикам, які вийшли з товариства «Драганівка» згідно поданих заяв. Виділене майно передано комісією під відповідальність ОСОБА_8 згідно доручень пайовиків, виданих Драганівською сільською радою 30 березня 2000 року. Передано майно: телятник в с. Підгородне 1975 року, культиватор (т. 1 а. с. 5).

Рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської областівід 27 лютого 2003 року № 40 надано дозвіл на оформлення права власності на приміщення телятника за адресою: АДРЕСА_1 , громадянам: ОСОБА_7 40 %, ОСОБА_9 26 %, ОСОБА_10 11 %, ОСОБА_11 6 %, ОСОБА_6 8 %, ОСОБА_5 9 % (т. 1 а. с. 4).

07 квітня 2003 року виконавчий комітет Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області видав ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на приміщення телятника в розмірі 9/100 частки, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_5 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 7).

В подальшому Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 227/2007. 04 травня 2007 року позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме спадкове майно, що складається із майнового паю, що знаходиться в АДРЕСА_2 і належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_2 , виданого Драганівською сільською радою 21 грудня 2001 року (т. 1 а. с. 8).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2010 року у справі № 2-125/10 визнано частково недійсним договір купівлі-продажу приміщення телятника з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 від 23 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_12 , який діяв від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С. Й. за реєстровим № 10378, в частині 57/100 частин телятника, що належали ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , повернуто сторони в попередній стан. Визнано недійсним договір дарування частини приміщення телятника з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 від 14 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С. М. за реєстровим № 46. Визнано частково недійсним реєстраційне посвідчення, видане ОСОБА_2 . Тернопільським РБТІ про право власності на приміщення телятника з прибудовами на АДРЕСА_1 від 24 листопада 2003 року № 21. Визнано недійсним реєстраційне посвідчення, видане ОСОБА_13 . Тернопільським РБТІ про право власності на частину приміщення телятника з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 від 29 березня 2006 року № 21 (т. 1 а. с. 14).

Зазначеним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що спірний договір купівлі-продажу укладений на підставі доручень, які визнані судом недійсними, оскільки не відповідали вимогам закону, без наявності волевиявлення ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . Позивачі (однією з яких була ОСОБА_1 ) є співвласниками 57/100 частин спірного телятника, а інші співвласники 43/100 його частин із аналогічними позовними вимогами до суду не зверталися, тому позов про визнання недійсним усього договору купівлі-продажу телятника з прибудовами задоволено в частині, що стосується позивачів, а саме щодо відчуження 57/100 часток телятника. Також зазначено, що належні позивачам ОСОБА_6 , ОСОБА_5 - спадкоємцю ОСОБА_1 , ОСОБА_7 частини приміщення телятника, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з їх володіння поза їх волею, тому на підставі статті 215 ЦК України визнано також недійсним договір дарування частини приміщення телятника з прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 14 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 369/1843/18).

Частинами першою та другою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 , реалізовуючи своє право на оформлення технічної документації щодо належної їй та членам її сім`ї частки у будівлі телятника, звернулася до відповідача ОСОБА_2 із письмовим проханням забезпечити безперешкодний доступ працівників БТІ до відповідних приміщень. Такий доступ був необхідний для проведення технічної інвентаризації всього об`єкта нерухомості, оскільки технічний паспорт відповідно до встановленого порядку виготовляється на будівлю в цілому, а не на окремі частки.

У письмовому зверненні від 04 вересня 2020 року вказано дату та час, коли працівники БТІ мали прибути для проведення відповідних робіт, а саме - 23 вересня 2020 року. Незважаючи на це, відповідач доступ до приміщення не надала, унаслідок чого обстеження об`єкта нерухомості не відбулося.

Факт відмови у наданні доступу підтверджується також листом Тернопільського РБТІ від 23 вересня 2020 року № 739. У зазначеному документі начальник БТІ повідомив про неможливість виконати замовлення з виготовлення технічного паспорта на приміщення телятника, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що працівники БТІ не отримали доступу до об`єкта (т. 1 а. с. 11).

Відсутність доступу до спірного об`єкта нерухомості позбавляє можливості здійснити необхідні інвентаризаційні дії, без яких виготовлення довідки про технічні характеристики та технічного паспорта на будівлю є неможливим. З огляду на те, що такі документи становлять обов`язковий елемент технічної документації на нерухоме майно та є необхідними для підтвердження характеристик об`єкта, оформлення речових прав, здійснення його реєстрації, укладення правочинів або проведення поділу чи виділу часток, їх невиготовлення безпосередньо обмежує позивача у реалізації її майнових прав.

Таким чином, недопуск працівників БТІ до огляду приміщення створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права на належне документальне оформлення належної їй частки майна, що у свою чергу негативно впливає на можливість повного та ефективного користування, володіння та розпорядження майном.

Лист від 04 вересня 2020 року, яким пропонувалося надати доступ працівникам БТІ та який підписаний представником ОСОБА_3 , не спростовує факту, що звернення здійснювалося в інтересах співвласників, у тому числі позивача ОСОБА_1 , яка мала законний інтерес у забезпеченні доступу до приміщення.

В матеріалах справи міститься офіційна відповідь БТІ від 23 вересня 2020 року № 739, адресована саме позивачу, у якій прямо зазначено, що інвентаризаційні роботи не проведено саме через відсутність доступу до об`єкта нерухомості. Такий документ об`єктивно підтверджує те, що перешкоди були.

Відповідач не надала суду жодних доказів, які б підтверджували, що вона забезпечила або хоча б намагалася забезпечити доступ до приміщення у вказану дату чи в інший узгоджений час.

Таким чином, суд обґрунтовано установив факт створення відповідачем перешкод у користуванні приміщенням телятника, а доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції та не спростовує встановлених судом фактичних обставин.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не має зареєстрованого права власності на спірне приміщення телятника, фактично не є його володільцем і тому нібито позбавлена права звертатися з негаторним позовом, є безпідставними. Ці твердження спростовуються рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2010 року у справі № 2-125/10, яким встановлено належність спірного майна позивачу та підтверджено її право на відповідну частку приміщення телятника. Створені відповідачем перешкоди саме й перешкоджають позивачу зареєструвати в установленому порядку право власності на належне їй нерухоме майно.

Верховний Суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо неможливості застосування встановлених обставин з мотивів розбіжності у написанні по батькові позивача ( ОСОБА_2 ). Зазначена неточність не змінює юридичної природи правовідносин, не спростовує встановленого факту належності позивачу відповідної частки майна та не впливає на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо суті спору.

У рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2010 року у справі № 2-125/10 чітко вказано що ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_5 . У справі, що переглядає Верховний Суд, міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2007 року, видана позивачу ОСОБА_1 як спадкоємцю ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 8).

Вказане свідчить, що позивач ОСОБА_1 є саме тією особою, яка успадкувала належний ОСОБА_5 майновий пай.

Доводи щодо порушення прав ОСОБА_4 відхиляються, оскільки 10 серпня 2021 року ОСОБА_4 подала заяву про залучення її до участі у справі як третьої особи, а ухвалою від 22 вересня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області залучив її до участі у справі (т. 1 а. с. 190).

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 990/106/22, у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17, від 03 серпня 2022 року у справі № 160/5671/21 та інших є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи, що касаційну скаргу залишено без задоволення, необхідно поновити виконання рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров