КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6048/2026
У Х В А Л А

20 січня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., перевіривши виконання вимог статей 352, 354, 356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року позов залишено без задоволення.

На вказане рішення суду 22 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через електронний кабінет у системі «Електронний суд» подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

30 грудня 2025 року матеріали справи витребуванні з Дарницького районного суду міста Києва.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 13 січня 2026 року.

Однак, апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 докази сплати судового збору до апеляційної скарги не додані.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 132 304грн 20 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 78 476грн 63 коп., а всього 210 780грн 83 коп.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, має разовий характер та не входить до фонду оплати праці (постанови Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц, від 09 червня 2021 року у справі № 569/11319/19).

Враховуючи вищезазначене, позивачка звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, однак відсутні правові підстави для звільнення її від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги фізичною особою на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 8 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше

3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2025 року у 3 028грн.

Отже, за подання позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1 211грн 20 коп., тому судовий збір за подання апеляційної скарги становить 1 453грн 44 коп. (1 211грн 20 коп. х 150%) х 0,8.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 453грн 44 коп., а її представнику - ОСОБА_2 направити на адресу Київського апеляційного суду документ, що підтверджує сплату.

Одночасно повідомляю реквізити для оплати судового збору:

- розрахунковий рахунок UA0026010

- отримувач коштів ГУК у м.Києві/Соломян.р-н/22030101

- банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

-

- код банку отримувача 899998

- код класифікації доходів бюджету 22030101.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 рокузалишити без руху, надавши представнику позивачки строк в десять днів з дня отримання копії ухвали для надання документу про сплату судового збору.

У разі невиконання ухвали суду, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя