Провадження номер 2/756/1819/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Лисенко Д.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАЛОН ІСТЕЙТ» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року представник позивача ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 надати дублікати всіх замків квартири та не чинити перешкод у користуванні квартирою, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) №693 від 25 березня 2024 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З.

Інша 1/2 частка квартира належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину.

Починаючи з 25 березня 2024 року, з боку ОСОБА_2 вчиняються протиправні дії, що мають на меті створення позивачу штучних перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням.

21 серпня 2025 року та 09 вересня 2025 року позивач засобами поштового зв?язку надіслав відповідачу пропозицію про встановлення порядку користування житловим приміщенням, пропозиція повернулась без вручення.

Представник позивача 23 вересня 2025 року намагався потрапити до квартири, але це йому не вдалося через перешкоди зі сторони відповідача: безпідставно не допускала представників позивача до квартири, що зафіксовано на відеозапису; залучила осіб, які представились як представники охоронного підприємства ТОВ «Холдинг охоронних підприємств «ШЕРИФ»; здійснила заміну ключів та встановила нові замки як у квартирі, так і на вхідних дверях, чим чинить позивачу, як співвласнику перешкоду в користуванні належним житлом.

Позивач зазначає, що у встановленому законом порядку набув право власності на житло, придбавши його на прилюдних торгах, проте відповідач надалі протиправно чинить перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном. Вказані обставини сталі підставою для звернення до суду.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2025 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до розгляду на 19 листопада 2025 року.

Представник відповідача Мірвода А.М. 19 листопада 2025 року ознайомлена із матеріалами справи та сповіщена про час та місце розгляду справи на 19 січня 2026 року, про що написала власноруч розписку та заяву.

Представник позивач в судовому засіданні 19 січня 2026 року підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду спарвине заперечував.

В судове засідання 19 січня 2026 року відповідач та її представник до суду не з`явились про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв чи клопотань в установленому законом порядку до суду не надходило. Відзив до суду не поданий.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд вислухавши позицію представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до висновку, що позов ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 липня 2025 року ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» є співвласником частини квартири АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону). Також частина квартира належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину №4-470, виданого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. (а.с.14-26,31-32).

ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» 21 серпня 2025 року та вдруге 09 вересня 2025 року засобами поштового зв?язку надіслав ОСОБА_2 пропозицію про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у доступі до квартири, пропозицією передати дублікати ключів, забезпечити вільний доступ до житла. Пропозиція повернулась без вручення (27-34,36-40).

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року зобов`язано уповноважених осіб Оболонського УП ГУ НП в м.Києві внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ст.356 КК України за заявою представника Савинського С.М. в інтересах ТОВ «Авалон Істейт» від 23 вересня 2025 року.

Спір між сторонами виник з приводу усунення позивачу, як співвласнику житлового приміщення перешкод у праві користування житлом зі сторони іншого співвласника.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно приписів ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Як встановлено з досліджених документів, позивач ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» є співвласником, який придбав частину спірної квартири в установленому законом порядку з аукціону, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачем чиняться перешкоди власнику. Права нового співвласника спірної житлової квартири підлягають захисту в обраний спосіб, а саме усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_4 та надати позивачу дублікати ключів від усіх замків в квартирі.

Розпорядженням своїм власним майном це виключне прав позивача, як власника.

Будь-яких конкретних правових доказів для обмеження права власності позивача на спірну квартиру, відповідач суду не надала.

За таких обставин, повно і всебічно дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «АВАЛОН ІСТЕЙТ» підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до квитанції № 9293-5366-3486-5168 від 13 жовтня 2025 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 3028,00 грн

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України; ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81,141, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАЛОН ІСТЕЙТ» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Усунути Товариству з обмеженою відповідальністю «АВАЛОН ІСТЕЙТ» перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «АВАЛОН ІСТЕЙТ» у користуванні квартирою та надати дублікати ключів від усіх замків в квартирі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАЛОН ІСТЕЙТ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАЛОН ІСТЕЙТ», , місце розташування, 01011, м.Київ, вул. Панаса Мирного,11, офіс 2/9.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 19 січня 2026 року.

Суддя І.С. Шролик