Справа № 127/900/26
Провадження № 2-о/127/23/26
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

14 січня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту укладення шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту укладення шлюбу, а також просила встановити, що цей факт має значення для оформлення пенсії.

Зазначена заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177, 318 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків (відповідно до ст. 10 ЦПК України застосовується аналогія закону).

Так, відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою, докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Слід звернути увагу заявника, що в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неспорюваних прав. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Тобто, в порядку окремого провадження суди можуть розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. (роз`яснення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5).

Звертаючись до суду із вказаною заявою та посилаючись на положення ст. 315 ЦК України, заявник зазначає, що в 1989 році вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований органом ДРАЦС на території РФ, у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Згодом Свідоцтво про укладення шлюбу було втрачено і заявник не має можливості самостійно отримати дублікат втраченого свідоцтва або архівну довідку з оригіналу документа, так як з країною органу РАЦС, що видав свідоцтво, припинені державні взаємовідносини. Наразі заявник бажає реалізувати своє право на отримання пенсії, але при підготовці документів територіальний орган Пенсійного фонду України вимагає надати також документальне підтвердження по обставинам зміни заявником свого дошлюбного прізвища для можливості зарахування трудового стажу згідно копії трудової книжки, виданої на особу з прізвищем « ОСОБА_3 ».

Вказане і стало підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту.

Разом з тим, вказуючи на необхідність встановлення саме факту укладення шлюбу та на обставину розбіжності прізвища заявника із зазначеним у копії трудової книжки, заявник не зазначає жодних доказів по обставинам звернення до пенсійного органу з приводу оформлення пенсії, результатів розгляду її заяви та прийнятого по ньому рішенню, зокрема про неможливість зарахування стажу з трудової книжки за вказаних заявником вище причин.

Також з матеріалів поданої заяви слідує, що заявником було додано копію свідоцтва про шлюб, засвідчену нею як зробленої з оригіналу, хоча за змістом заяви одночасно вказує на обставину втрати нею цього документу.

Отже, заявнику слід визначитись з обставинами, на які посилається у заяві, зокрема щодо втрати нею свідоцтва про шлюб та зазначити докази по ним, а також докази по обставинам того, що неможливість зарахування її трудового стажу при оформленні заявником пенсії пов`язана саме з недоведеністю зміни прізвища.

Крім того, заявник не звернув увагу на роз`яснення пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено умови та предмет розгляду судом справ у порядку п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень предметом встановлення факту, зокрема реєстрації шлюбу є: існування факту реєстрації; якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Тобто, судом не встановлюються факти реєстрації шлюбу, а лише встановлюється факт їх реєстрації в актових книгах, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.

Такий підхід розгляду даної категорій справ переслідує в собі мету захисту інтересів особи в частині подолання перешкод реалізації своїх сімейних та спадкових прав на підставі відповідного судового рішення при подальшому зверненні до державних органів для оформлення документів.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі №2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18).

Водночас, враховуючи вказану заявником мету встановлення заявленого факту за наведених ним у заяві обставин та змісту вимог, як визначеного способу судового захисту, то слід звернути її увагу на інші можливі способи такого захисту в порядку окремого провадження, зокрема можливості встановлення факту належності особі документів, зокрема трудової книжки.

Так, згідно роз`яснень п. 12 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5, при розгляді судом справ про встановлення фактів передбачених п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд може також встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Слід також звернути увагу, що саме заявник визначає мету з якою слід встановити заявлений факт, а не суд встановлює таку мету, як про те просить заявник.

Отже, заявнику слід визначитись також із способом захисту виходячи з конкретних обставин справи та змісту заявлених вимог.

Додатково слід також звернути увагу заявника на коло учасників по справі у разі звернення до суду із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу, якщо така заява подається одним із подружжя (роз`яснень п. 10 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без руху, а заявникові надати строк для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 318 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту укладення шлюбу - залишити без руху, надавши заявникові строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: