ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року

м. Київ

справа № 127/35277/24

провадження № 61-14468св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя - доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа -приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Вінницька міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довбиш Олександр Леонідович, на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, ухвалену в складі колегії суддів: Матківської М. В., Сопруна В. В., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

Ужовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю, заінтересована особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б.

Заяву мотивовано тим, щоОСОБА_1 проживає у приватному будинку на АДРЕСА_1 з 1996 року.

По сусідству з ним (навпроти, через дорогу) у квартирі АДРЕСА_2 мешкав ОСОБА_2 .

З моменту знайомства із ОСОБА_2 в 1997 році у них склалися дружні добросусідські відносини. Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не мав рідних, ОСОБА_1 допомагав йому у господарських справах, за його проханням купував предмети домашнього вжитку, медикаменти та їжу. Вони разом святкували дні народження та інші свята.

У 2017 році стан здоров`я ОСОБА_2 різко погіршився. У травні 2017 року ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1 здійснювати за ним догляд та проживати разом з ним. З того часу вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_3 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували, на які потреби спрямувати доходи, які продукти харчування купувати, який сезонний одяг потребує змін, спільно вирішували всі побутові потреби, тобто фактично проживали однією сім`єю.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 часто хворів, мав хронічні захворювання, часто лікувався в умовах стаціонару, заявник постійно його супроводжував, доглядав за ним під час його лікування, займався транспортуванням, організацією госпіталізацій, поточним доглядом, приносив змінний одяг, додаткове харчування. ОСОБА_1 ставився до ОСОБА_2 як до рідного батька, а той сприймав його як сина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці 91 року .

Заявник організував поховання померлого та поминальний обід. На даний час він продовжує проживати у домоволодінні, яке належало ОСОБА_2 , оплачує комунальні послуги та повністю утримує будинок.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В. Б. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округуЛукашенко В. Б. від 26 березня 2024 року № 99/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із недоведеністю родинних відносин із спадкодавцем.

Метою встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна.

ОСОБА_2 не мав дітей та інших близьких родичів, які могли б претендувати на спадщину. Щодо прийняття спадщини після його смерті ніхто не звертався.

Факт спільного проживання з 25 травня 2017 року однією сім`єю із спадкодавцем підтверджується такими документами: актом про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства від 04 квітня 2024 року, складеного сусідами; довідкою квартального комітету «Вінниченко» від 04 квітня 2024 року; довідкою КП «Комбінат комунальних підприємств» від 16 вересня2023року № 320; листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Вінниці» від 04 жовтня 2024 року; квитанціями про оплату за комунальні послуги; фотокартками.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд встановити факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_2 , у період з 25 травня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дня смерті ОСОБА_2 ).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року, ухваленим у складі судді Антонюка В. В., заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 , у період з 2017 року до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 . Суд застосував положення статей 8, 9 Конституції України, статей 1216, 1223, 1264, 1268 ЦК України, частини другої статті 3 СК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, рішення Конституційного Суду України, практику Європейського Суду з прав людини і дійшов висновку про те, що за більше, ніж за 10 років спільного проживання у заявника склалися із померлим ОСОБА_2 відносини, які у розумінні частини другої статті 3 СК України характеризуються як сімейні.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, Вінницька міська рада, яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Вінницької міської ради задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю залишено без розгляду. Роз`яснено заявникові, що він має право подати до суду позов на загальних підставах. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що заявник неправильно визначив у справі окремого провадження заінтересовану особу. З урахуванням положень статті 1277 ЦК України, заінтересованою особою, тобто особою, на права якої впливатиме встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю, має бути не приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б., а орган місцевого самоврядування - Вінницька міська рада.

Встановивши, що у своїй апеляційній скарзі Вінницька міська рада вважає недоведеними вимоги заявника ОСОБА_1 та оспорює його право на спадкове майно, апеляційний суд застосував положення частини шостої статті 294 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18 листопада 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довбиш О. Л., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від29 жовтня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/35277/24.

17 грудня 2025 року матеріали цивільної справи № 127/35277/24 надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довбиш О. Л., просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо залишення його заяви без розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що Вінницька міська рада подала апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарженнярішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року, а Вінницький апеляційний суд, не досліджуючи питання поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку поважними, обмежившись лише посиланням на те, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не була залучена до участі у справі в якості заінтересованої особи.

Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки.

Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Сам по собі факт невизнання певного юридичного факту чи правових наслідків цього юридичного факту державним органом без з`ясування того, що оскаржене судове рішення впливає на суб`єктивні інтереси та обов`язки такого органу, чи може спричинити виникнення обов`язку здійснення ним яких-небудь дій, не надає йому автоматично статусу заінтересованої особи чи особи, інтереси якої порушено ухваленим рішенням, а отже, й права на оскарження такого судового рішення в апеляційному порядку.

Для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У справі, що розглядається, відсутній спадкоємець, який би оспорював право ОСОБА_1 на прийняття спадщини. ОСОБА_1 відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. При цьому, задоволення заяви про встановлення юридичного факту усуває правову можливість звернення Вінницької міської ради до суду з відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою, а тому висновки суду про наявність спору про право є безпідставними.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у грудні 2025 року, Вінницька міська рада заперечує проти доводів ОСОБА_1 , просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року - без змін.

З урахуванням обставин заінтересованою особою у цій справі має бути відповідна територіальна громада, в особі Вінницької міської ради.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку існує спір про право на спадкове майно, а тому такий спір повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 вересня 2023 року, серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28 лютого 2024 року № 76017765.

Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В. Б. від 26 березня 2024 року № 99/02-31 відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки ним не доведено родинні відносини із спадкодавцем, що є порушенням пункту 4.2. глави 10 частини другої Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до копії спадкової справи № 29/2024 щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , справу почато 28 лютого 2024 року, за заявою ОСОБА_1 , в якій він одночасно повідомив, що інших спадкоємців у померлого немає.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скаргаОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довбиш О. Л., не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження

Положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України визначено, що забезпечення апеляційного оскарження рішення суду - це одна з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Проте там, де такі суди існують, гарантії, які містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зазначив, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 Верховний Суд звернув увагу на те, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, не залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване особою, не залученою до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

За вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine)).

Згідно з Рекомендаціями № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибирати з кількох юридично доступних рішень те, яке буде більш прийнятним. Відтак дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Апеляційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року одержано Вінницьким апеляційним судом 01 жовтня 2025 року (а.с. 129). До апеляційної скарги додано клопотання, у якому Вінницька міська рада просить про поновлення строку на оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року з тих підстав, що Вінницька міська рада не була залучена до участі у справі як заінтересована особа, про існування оскаржуваного рішення дізналася лише 11 серпня 2025 року, опрацьовуючи звернення громадянина ОСОБА_3 , яке надійшло на адресу Вінницької міської ради, щодо законності успадкування частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 , громадянином ОСОБА_4 (а.с. 156).

Ухвалою від 06 жовтня 2025 року Вінницький апеляційний суд поновив Вінницькій міській раді строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року та відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року. При цьому апеляційний суд, на виконання вимог статті 260 ЦПК України, навів мотиви, з яких дійшов висновку про необхідність поновлення Вінницькій міській раді строку на апеляційне оскарження, а саме: Вінницька міська рада не брала участі у справі в суді першої інстанції, копію зазначеного рішення суду, яким порушуються її права, не отримувала, з рішенням суду ознайомилася 18 вересня 2025 року,і 01 жовтня 2025 року подала апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, відповідно до статті 354 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно поновив Вінницькій міській раді строк на подання апеляційної скарги на рішенняВінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року і порушив норму статті 354 ЦПК України, є необґрунтованими.

Щодо розгляду справи по суті

У справі, яка переглядається Верховним Судом, заявник просить встановити в порядку окремого провадження факт спільного проживання зі спадкодавцем з метою реалізації права на оформлення спадкових прав як спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб (частина третя статті 42, частина четверта статті 294 ЦПК України.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають визнанню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із визнанням обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь також і заінтересовані особи. Для цих осіб є характерним те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Отже, залучення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем, ОСОБА_1 зазначив заінтересованою особою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В. Б.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги Вінницької міської ради, врахував положення статей 1277 і 1283 ЦК України, і дійшов висновку, що заінтересованою особою, тобто особою, на права якої впливатиме встановлення такого факту, має бути не приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В. Б., а орган місцевого самоврядування - Вінницька міська рада, оскільки у випадку відмови у задоволенні заяви, за відсутності інших спадкоємців, в органу місцевого самоврядування виникне обов'язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, за умови спливу одного року з часу відкриття спадщини, тобто після 16 січня 2024 року, а для приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В. Б. встановлення такого факту чи відмова у його встановленні не впливає на його спадкові права.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з судовою практикою Верховного суду, яка є сталою у питанні про те, що у такій категорії справ визначення заінтересованою особою нотаріуса є помилковим, оскільки в разі відсутності інших спадкоємців та за відсутності спору про право заінтересованою особою у таких правовідносинах є відповідна територіальна громада в особі її ради (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 161/10157/20).

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України - «Окреме провадження».

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що визначальне значення під час розгляду заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями (див. постанови Верховного Суду: від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16-ц, від 04 червня 2025року у справі № 638/9040/23).

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 641/683/23).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 545/844/23).

Суд повинен встановлювати, між ким існує спір, хто є таким спадкоємцем відповідно до вимог цивільного законодавства України, який оспорює право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 636/1324/16-ц (провадження № 14-225цс18), та постановах Верховного Суду: від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц, від 04 січня 2023 року у справі № 198/99/15-ц, від 14 листопада 2024 року у справі № 352/2129/23.

У заяві про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю заявник ОСОБА_1 , на виконання вимог пункту 1 частини першої статті 318 ЦПК України, вказав мету встановлення такого факту, а саме, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідно йому для оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно - спірну квартиру.

У своїй апеляційній скарзі Вінницька міська рада зазначає про те, що вона вважає недоведеними доводи заявника ОСОБА_1 та оспорює його право на спадкове майно.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановивши, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції і залишення заяви без розгляду , оскільки заява ОСОБА_1 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів.

На виконання вимог частини шостої статті 294 ЦПК України, апеляційний суд роз'яснив заявнику ОСОБА_1 , що залишення його заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю без розгляду не позбавляє його права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на частку нерухомого майна (цивільна справа № 127/36326/25).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому її, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Довбиш Олександр Леонідович, залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник