Справа № 375/2914/25
Провадження№ 2-н/375/9/26
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

15 січня 2026 року селище Рокитне

Суддя Рокитнянського районного суду Київської області Банах-Кокус О.В. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, в особі свого представника Кричевського В.В., звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень частини 1 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

У поданій заяві вказано адресу проживання боржника на АДРЕСА_1 .

16 грудня 2025 року, згідно із частиною 6 статті 187 ЦПК України, судом отримано відповідь від органу реєстрації Рокитнянської селищної ради Київської області про зареєстроване місце проживання боржника де вазано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований і не проживає у с. Синява Білоцерківського району Київської області.

12 січня 2026 року судом отримано відповідь від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області де зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на АДРЕСА_1 , зареєстрованим не значиться.

Відповідно до частини 9 статті 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Тобто, підставою для відмови судом у видачі судового наказу на підставі частини 9 цієї статті є отримання судом витребуваної інформації та неможливість встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

Судом враховується, що без встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи - боржника, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги статті 169 ЦПК України щодо надсилання судового наказу боржнику, що в свою чергу призведе до неможливості набрання судовим наказом законної сили (частина 1 статті 172 ЦПК України).

Натомість, звернення заявника до суду з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження за умов відсутності інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника не перешкоджає відкриттю провадження в справі відповідно до частини 10 статті 187 ЦПК України, оскільки подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, та відповідно ухваленню судового рішення в порядку позовного провадження, що буде належним процесуальним способом захисту її права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Оскільки за відомостями наданими на запити суду місце проживання боржника за адресою вказаною в заяві про видачу судового наказу не зареєстроване, за таких обставин суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із частиною 2 статті 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись частиною 9 статті 165 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості з оплати електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб - адресою сторінки на офіційному веб - порталі судової влади України http://rk.ko.court.gov.ua.

Суддя Олена БАНАХ-КОКУС