Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________________
Справа № 299/250/26
У Х В А Л А

22.01.2026 м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області А.А.Надопта, ознайомившись з матеріалами цивільної справи №299/250/26 за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_1 до заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради про визнання особи недієздатною

В С Т А Н О В И В:

Адвокат О.В.Продан в інтересах ОСОБА_1 звернулася 21.01.2026р. до суду із заявою в порядку окремого провадження про визнання брата заявника ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним та встановлення над ним опіки і призначення заявника його опікуном

Оглянувши матеріали заяви з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про залишення заяви без руху з огляду на таке.

У контексті права на справедливий суд, визначеного ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Заяви подані в порядку окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 318 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст.41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Частиною 1 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із ч.1 ст.300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування.

Частиною 2 ст.300 ЦПК України визначено, що суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Крім того, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17.06.1999р., визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Разом з тим відповідно до норм ч.4 ст.63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

В той же час, заявником до заяви не додано жодних належних та достовірних доказів родинних зв`язків між ОСОБА_2 та самим заявником ОСОБА_1 , тобто- не подає доказів спільного проживання недієздатної особи та особи, яка бажає стати опікуном.

Окрім того, зміст заяви не містить жодного доказу звернення заявника до Органу опіки та піклування із заявою про розгляд питання та отримання висновку Органу щодо можливості, доцільності звернення з даною заявою в судовому порядку, що є обов`язковим з огляду на законодавчо встановлений обов`язок Органу опіки та піклування здійснювати контроль відносно осіб, визнаних у встановленому порядку недієздатними, ураховуючи, що діючим законодавством встановлено обов`язкову процедуру урегулювання питань окремих категорій громадян, відносно яких здійснюється нагляд з боку Органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

З аналізу означених норм матеріального та процесуального права, слід виснувати, що чинним законодавством чітко передбачено, що призначення опікуна, у разі визнання судом особи недієздатною, є обов`язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Вказаний вище висновок повністю узгоджується із положеннями ч. 3 ст.296 ЦПК України, відповідно до яких визначено, що у членів сім`ї та близьких родичів, яким є заявник відносно ОСОБА_2 , є лише право на звернення до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, а не із заявою про призначення заявника опікуном над такою особою.

Всупереч вищезазначеним вимогам закону заявником до заяви не додано подання органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів того, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

У цьому контексті суддя звертає увагу заявника на положення ч.1 ст.44 ЦПК України, відповідно до яких учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі статтею 39 Цивільного Кодексу України, фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а згідно з ч.3 ст.297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Між тим, заявником у його заяві зазначено, що брат заявника ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється інвалідом 3 групи з дитинства та перебуває на обліку у лікаря психіатра, при цьому доказів перебування брата на обліку у лікаря психіатра не надає (довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби).

Суд наголошує, що предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що фізична особа не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що фізична особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

Натомість, у порушення зазначених вимог процесуального закону, заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив обставини та не надав суду докази, що свідчать про наявність у його брата хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого ця особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, інших психічних захворювань, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування на обліку особи у психіатричних лікувальних закладах тощо.

Відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи - одної з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи недієздатною. Тим більше, що представник заявника, посилаючись на необхідність проведення такої експертизи щодо ОСОБА_2 , просить суд призначити психіатричну експертизу щодо « ОСОБА_3 ».

Призначення такої експертизи тільки на підставі заяви про визнання особи недієздатною без достатньо обґрунтованих припущень про наявність у ОСОБА_2 (при цьому, представник заявника, посилаючись на необхідність проведення такої експертизи щодо ОСОБА_2 , просить суд призначити психіатричну експертизу щодо « ОСОБА_3 ») психічної хвороби станом на день розгляду заяви, буде порушенням прав, гарантованих їй ч.2 ст.28 та ч.1 ст.64 Конституції України.

Згідно ч.1 ст.299 ЦПК України, справи про визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.

Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Проте, всупереч зазначеній нормі процесуального права, представником заявникв у заяві не зазначено стан здоров`я особи, щодо якої ставиться питання про визнання її недієздатною, в контексті можливості безпосередньої участі такої особи у судовому засіданні чи необхідності проведення розгляду справи у режимі відеоконференції із психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, чи об`єктивної неможливості такої особи бути присутньою у судовому засіданні з наданням відповідних доказів. Відсутність у заяві зазначених обставини унеможливлює суд, в ухвалі про відкриття провадження у справі, вирішити спосіб участі означеної особи в судовому засіданні.

Крім того, Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, який був затверджений Верховною Радою України, було оголошено загальну мобілізацію в Україні. Правовий режим загальної мобілізації продовжувався та триває в Україні і дотепер.

Пунктом 3 ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, у воєнний час - у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

З огляду на викладені вище обставини, судове рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення йому опікуном заявника дають обгрунтовані підстави вважати, що вказана заява могла бути подана з метою звільнення заявника від мобілізації до лав Збройних Сил України, а тому заявнику необхідно визначитись із усім колом заінтересованих осіб, які мають бути залучені до розгляду цієї заяви, зокрема, і щодо можливого залучення до розгляду заяви компетентного органу військового управління (військової частини, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки тощо).

Крім того, за правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу, зокрема заявник до заяви має додати її копії та копії всіх документів, що додаються до неї.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 цьогоКодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст.175,177,185,258,259,260,261,294,353 ЦПК, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 до заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради про визнання особи недієздатною - залишити без руху та надати заявнику 10-дений строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити заявнику право протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути виявлені в ній недоліки, шляхом подання заяви з додержанням вимог, встановлених ст.175 ЦПК України та вимог даної ухвали суду.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Надопта