Справа № 130/2720/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 січня 2026 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Роздорожної А.Г.

за участі секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження по суті цивільну справу

за позовом адвоката Деркача Василя Григоровича

в інтересах ОСОБА_1

до ОСОБА_2

вимоги позивача: про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки

учасники справи: не викликалися

після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

1. Представник позивача звернувся до суду з цим позовом та вказав, що 14 грудня 2023 року приблизно о 12-40 год у с. Рів по вул. Пушкіна Жмеринського району Вінницької області водій автомобіля марки «КАМАЗ», з державним номером НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль «ХОNDA», р/н НОМЕР_2 під керуванням позивача. Відповідно до постанови Жмеринського міськрайонного суду від 14 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП, судом встановлено, що саме діями водія автомобіля «КАМАЗ», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_2 порушено вимоги п.п.13.1 та 13.3 ПДР України та з технічної точки зору дії останнього знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Разом з тим, провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Позивач, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , є власником автомобіля «ХОNDA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати йому, як власнику пошкодженого автомобіля, спричинену матеріальну та моральну шкоду. Так, відповідно до звіту №02-24-МО44 16 лютого 2024 року власнику автомобіля «ХОNDA» з реєстраційним номером НОМЕР_2 внаслідок ДТП завдано матеріальної шкоди в сумі 69698, 60 грн., за проведення автотоварознавчого дослідження він сплатив 4870 грн. Оскільки автомобіль позивача був застрахований у ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», то вказана страхова компанія виплатила йому, як третій особі, кошти в сумі 64397,39 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди при настанні страхового випадку. Різниця між оцінкою спеціаліста та вказаною виплатою складає 5301,21 грн, тому, на думку позивача, відповідач повинен йому її відшкодувати. Також, згідно страхового полісу франшиза, яку повинен сплатити відповідач складає 3200 грн. Крім того, автомобіль позивача іноземного виробництва і деталі до нього купуються лише у доларах США, курс якого на час виникнення ДТП складав 37,5 грн за один долар, тоді, як зараз цей курс становить вже 41,6 грн., тобто різниця вартості автозапчастин за курсом долара складає 6780 грн, яку також повинен відшкодувати відповідач. Отже, з вини відповідача ОСОБА_2 йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 20151,21 грн. Крім того, вартість заподіяної йому внаслідок ДТП моральної шкоди, яка полягає у психологічному стресі, втраті душевного спокою, погіршенні сну та здоров`я в цілому, він оцінює в 10000 грн. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовляється. У зв`язку із вищевикладеним представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, а саме різницю між розміром заподіяної матеріальної шкоди та проведеної йому страхової виплати згідно договору обов`язкового страхування, яка складає 5301,21 грн, витрати на оплату дослідження на суму 4870 грн, 3200 грн франшизи, різницю вартості автозапчастин за курсом долара, що складає 6780 грн, а всього 20151,21 грн та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн і судові витрати (а.с.2-5).

2. На підтвердження позовних вимог представник позивача надав: копію постанови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, копію паспорта позивача, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію квитанції, рахунок, копію полісу, копію платіжної інструкції, копію звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу.

3. 10 грудня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Чепишко Д.В. надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 5301,21 грн різниці між оцінкою спеціаліста та виплатою страховика, витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 4870 грн, різницю вартості автозапчастин за курсом долара 6780 грн та 10000 грн моральної шкоди; відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу; у зв`язку з визнанням обґрунтованих позовних вимог просить стягнути з відповідача 50 % судового збору та понесені витрати на правничу допомогу. У відзиві адвокат Чепишко Д.В. зазначає, зокрема про те, що за послуги по визначенню вартості матеріального збитку позивач сплатив ФОП ОСОБА_3 4870 грн. Крім того, згідно з платіжною інструкцією ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало ОСОБА_1 64397,39 грн. Докази виконання робіт з відновлення пошкодженого транспортного засобу позивача та їх вартість у матеріалах справи відсутні. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсяз кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власник наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням Фізичного зносу транспортного засобу. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта Фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей. Поняття відновлювального ремонту та матеріального збитку не є тотожними як суб`єктом сплати, так і порядком розрахунку. Так, матеріальний збиток, який являє собою добуток коефіцієнта зносу та вартості відновлювального ремонту, підлягав відшкодуванню страховиком за договірним зобов`язанням. У той же час різниця між сумою відновлювального ремонту та матеріальним збитком (згідно законодавством, чинним на момент настання ДТП) підлягала відшкодуванню винуватцем ДТП та вона полягала в тому, що пошкоджені деталі на момент ДТП не були новими, тобто мали знос (були у використанні), проте у вартість відновлювального ремонту враховується вартість нових деталей. Як убачається із позову, перша складова майнової шкоди визначена на підставі висновку про вартість матеріального збитку № 02-24-М044. Разом з тим, предметом дослідження вказаного звіту був матеріальний збиток (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей), тобто сума яка має відшкодовуватись за рахунок страховика, а не винуватця ДТП. Відповідач не є учасником правовідносин щодо відшкодування позивачу матеріального збитку страховиком, а тому на нього не можуть покладатись стягнення різниці між заявленим потерпілим розміром відшкодування матеріального збитку та фактично виплаченої суми такого збитку (страхового відшкодування), крім франшизи, у частині стягнення якої відповідач позов визнає. Заявлена позивачем вартість за проведення автотоварознавчого дослідження не може бути покладена на відповідача, оскільки в ній йде мова про визначення розміру матеріального збитку, до якого ОСОБА_2 не має жодного відношення та обов`язок сплати якого в ньому відсутній, а тому вказана сума мала би бути стягнута із страховика. Щодо курсової різниці, представник відповідача звертає увагу, що її розмір розрахований на основі різниці матеріального збитку, що сплачується страховиком, а не винуватцем ДТП, тобто така позовна вимога є похідною, відтак не може бути задоволена внаслідок безпідставної первісної. «Курсова різниця» жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Таким чином, відповідачу не може ставитись у вину девальвація курсу гривні. Так само позивач не довів неможливість придбання запасних частин станом на момент здійснення оцінки, доказів їх придбання за іншою ціною, ніж вказано у звіті, а також залежність вартості запасних частин від курсу іноземних валют. При цьому, зобов`язання щодо відшкодування шкоди виникли між сторонами не у іноземній валюті, докази зворотного у матеріалах справи відсутні. Також, позивач ОСОБА_1 не пояснює, яким чином ним розрахована сума завданої моральної шкоди і яким чином такий розрахунок відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності. Крім того, позивач не надав доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння йому моральних страждань, їх характер, інтенсивність та причинно-наслідковий зв`язок із ДТП. Позивач обмежився лише загальними твердженнями, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами (медичними документами, висновками психолога, показаннями свідків). Суди неодноразово зазначали, що відшкодування моральної шкоди не грунтується лише на припущеннях. Сам факт ДТП не означає автоматичного виникнення моральної шкоди. Необхідно довести саме страждання, їх глибину та зв`язок із діями відповідача. За таких обставин представник відповідача вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю. Вимоги, викладені у позовній заяві, є безпідставними, представник позивача намагається стягнути з відповідача недоплачений ОСОБА_1 розмір матеріального збитку, а не різницю між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком, тобто не володіє у повній мірі специфікою цієї категорії справ, релевантною судовою практикою. Так само без жодних посилань на закон чи актуальну судову практику позивач нарахову відповідачу курсову різницю, хоча відповідач жодної вини у девальвації гривні не має. Позаяк дана категорія справ є нескладною та типовою, де застосовуються усталені норми права й стандартний набір доказів, підготовка позову та додатків не потребує значного часу. Також, відповідач заперечує проти вказаних витрат на правову допомогу та просить відмовити у їх компенсації, оскільки позивач взагалі не надав детального опис робіт (послуг), що був виконаний його адвокатом, а з квитанції про оплату можливо лиш встановити, що гроші були сплачені за підготовку позову та представництво інтересів в суді, тоді, як дана справа розглядається без виклику (повідомлення) сторін і представник позивача участі в судових засіданнях не брав (а.с.78-81).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. 7 листопада 2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Чепишко Д.В. про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.72)

5. 19 листопада 2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Чепишко Д.В. надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву до 5 грудня 2025 року (а.с.75).

6. 10 грудня 2025 року від представника відповідача адвоката Чепишко Д.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.78-84).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

7. Ухвалою судді від 20 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ухвалою постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк до 20 листопада 2025 року для надання відзиву на позов, позивачу та відповідачу строк до 10 грудня 2025 року для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с.69).

8. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву задоволено та продовжено строк для подання відзиву до 5 грудня 2025 року, продовжено позивачу та відповідачу строк до 25 грудня 2025 року для подання відповіді на відзив і заперечень (а.с. 77).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом.

9. Відповідно до копії паспорта позивача, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сутиски Тиврівського району Вінницької області (а.с.10).

10. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «HONDA», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2017 року випуску, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.11).

11. Відповідно до копії постанови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 січня 2025 року по справі 130/3620/23, згідно висновку експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи, з врахуванням проведених досліджень, розташування ТЗ на проїзній частині дороги, враховуючи інформацію, що зафіксована у схемі ДТП, водій транспортного засобу «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.п 13.1, 13.3 ПДР України, а водій транспортного засобу «HONDA» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.п 11.1, 10.4 ПДР України; в заданій дорожній ситуації в діях водія транспортного засобу «КАМАЗ», державний номерний знак державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 13.1. 13.3 ПДР України; в заданій дорожній ситуації водієм транспортного засобу «КАМАЗ» були допущені невідповідності нормам вимог п.п. 13.1, 13.3 ПДР; в заданій дорожній ситуації невідповідність в діях водія транспортного засобу «HONDA», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимог п.п 10.4 ПДР не знаходилась у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а.с.7-8).

12. Згідно із копією полісу № ЕР-217854538 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу «КАМАЗ», який був учасником ДТП, що сталася 14 грудня 2023 року, була застрахована у страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», де страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 160000 грн., розмір франшизи складає 3200 грн, строк дії договору з 12 листопада 2023 року до 11 листопада 2024 року (а.с.13).

13. З копії платіжної інструкції №ЗР022523 від 24 лютого 2025 року вбачається, що ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплачено ОСОБА_1 відшкодування згідно страхового акту №82-2 в сумі 64397,39 грн. (а.с.14).

14 . Також, згідно рахунку №26/01-Т/01 від 26 січня 2023 року, позивачем за послуги по визначенню вартості матеріального збитку, що завдано ТЗ «Honda HR-V» з державним номером АВ1236 ІР, сплачено ФОП ОСОБА_3 4870 грн, що підтверджується квитанцією від 26 січня 2024 року (а.с.11 а, 12).

15. Із копії звіту №02-24-МО44 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «НОNDA HR-V», державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , зробленим ФОП ОСОБА_3 , видно, що оціночна вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженням транспортного засобу «Honda HR-V», державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 69698,60 грн без ПДВ (а.с.20-59).

16. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

V. Оцінка Суду.

17. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

18. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

19. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

20. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

21. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

22. Відповідно до статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

23. Між тим, згідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

24. Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

25. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

26. Статтею 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

28. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

29. Згідно роз`яснень викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

30. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

31. Судом встановлено, що водій ОСОБА_2 14 грудня 2023 року о 18 годині 15 хвилин в с. Рів, по вул. Пушкіна, Жмеринського району, Вінницької області керуючи транспортним засобом автомобілем марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не врахував дорожню обстановку, здійснив наїзд на авто марки «Хонда» державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби, тобто автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху. Також, з постанови вбачається, що згідно висновку експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи, з врахуванням проведених досліджень, розташування ТЗ на проїзній частині дороги, враховуючи інформацію, що зафіксована у схемі ДТП, водій транспортного засобу «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.п 13.1, 13.3 ПДР України, а водій транспортного засобу «HONDA» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 технічними нормами вимог п.п 11.1, 10.4 ПДР України; в заданій дорожній ситуації діях водія транспортного засобу «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 13.1. 13.3 ПДР України; в заданій дорожній ситуації невідповідність в діях водія транспортного засобу «HONDA», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимог п.п 10.4 ПДР не знаходилась у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Провадження вказаній справі закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

32. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

33. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

34. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

35. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

36. В даному випадку позивачу страхова компанія виплатила страхове відшкодування за заподіяну йому шкоду внаслідок ДТП. Суму, яку стразова компанія виплатила позивач не оскаржував, претензій до страхової компанія не має. Калькуляцію, якою керувалась страхова компанія при здійсненні позивачу виплати саме в сумі 64397,39 грн, позивач та його представник суду не надали. В цьому контексті суд погоджується з доводами представника відповідача про безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5301,21 грн та за проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 4870 грн. Відтак, доведеними є лише позовні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми франшизи в розмірі 3200 грн, тобто суми збитків, яка не відшкодовується страховиком. У свою чергу вимоги про стягнення з відповідача різниці вартості автозапчастин за курсом долара США в сумі 6780 грн є взагалі необґрунтованими. Позивач не вказує, які саме автозапчастини, в який період часу та за яку суму були придбані, чим підтверджується необхідність придбання таких автозапчастин, чи пов`язане придбання таких автозапчастин саме з подією ДТП, тощо. Тому такі позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

37. Що стосується заподіяної позивачу моральної шкоди, яку він оцінив у сумі 10000 грн, то суд зазначає, що така шкода також необґрунтована жодним належним та допустимим доказом. Однак сама подія ДТП, винуватість відповідача у її настанні, а також подальші судові справи те експертизи призвели до стресу у позивача. Тому суд вважає, що справедливим є стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 7000 грн.

38. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, а саме в частині стягнення франшизи та моральної шкоди на суму 7000 грн.

VI. Розподіл судових витрат.

39. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 403,75 грн (а.с.6) слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

40. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

41. Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

42. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

43. Відповідно до частини восьмою статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

44. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

45. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

46. На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представник позивача надав суду угоду № 47 від 2 вересня 2025 року, копію ордеру на надання правничої допомоги, квитанцію №47 від 2 вересня 2025 року про сплату гонорару за складання позову та представництво інтересів в суді на суму 10000 грн (а.с.17).

47. Проаналізувавши надані представником позивача документи, що підтверджують витрати позивача на правничу допомогу у цій справі, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності, з огляду на те, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в матеріалах справи відсутній детальний опис виконаних робіт (послуг), суд вважає, що розмір вказаних витрат слід стягнути у розмірі 5000 грн. Стягнення витрат на правничу допомогу у вказаній сумі суд вважає цілком співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З цих підстав,

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263, 264, 265, 279 ЦПК України , Суд, -

у х в а л и в :

1. Позов адвоката Деркача Василя Григоровича, що поданий в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи 3200 грн та моральну шкоду в сумі 7000 грн, а всього 10200 (десять тисяч двісті) грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу та судовий збір у сумі 403 (чотириста три) грн 75 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Повне рішення суду складено 7 січня 2026 року.

Ім`я (найменування) сторін :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_5 , ід.№ НОМЕР_6 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Деркач Василь Григорович, що знаходиться по вул. Визволення, 10/10, в м. Вінниця, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №2596/10, видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 21 травня 2004 року №108, діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АВ №1228092 від 2 вересня 2025 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, ід.№ НОМЕР_7 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Чепишко Дмитро Вікторович, який знаходиться по вул. Головна, буд. 90 А, в с. Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000447, видане 29 листопада 2019 року на підставі рішення Ради адвокатів Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року №11/40, діє на підставі ордеру серії СЕ №1111720 від 7 листопада 2025 року.

Головуючий суддя Андрея РОЗДОРОЖНА