Справа № 138/3506/25
Провадження №:2/138/443/26
У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2026 року м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Холодова Т.Ю., ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Барська міська рада Жмеринського району Вінницької області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Чубар О.В. звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в інтересах ОСОБА_1 з вказаним позовом.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 08.12.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків, шляхом подання суду документу, що підтверджує сплату позивачем судового збору у сумі 1211,20 грн. або доказів, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

Копію зазначеної ухвали 02.01.2026 отримано особисто представником позивача адвокатом Чубар О.В. засобами поштового зв`язку, що підтверджується роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта».

На виконання вказаної ухвали 08.01.2026 до Могилів-Подільського міськрайонного суду надійшла заява про усунення недоліків. В даній заяві представник позивача пояснила, що доданий до позовної заяви оригінал квитанції є належним доказом сплати судового збору. Також просила врахувати, що позивачем в березні 2025 року подавалась дана позовна заява із тим же оригіналом квитанції про сплату судового збору та судом уже перевірялась сплата судового збору. На той час позовну заяву було повернуто зі всіма документами у зв`язку з неподанням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, жодних претензій по сплаті судового збору не було. Також, представник позивача, на підтвердження зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду державного бюджету, подала клопотання про витребування доказів, а саме витребування від Державної казначейської служби України інформацію щодо зарахування коштів згідно квитанції від 07.03.2025 про сплату ОСОБА_1 судового збору в сумі 1211,20 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, дослідивши пояснення представника позивача з доданими документами, суд приходить до такого висновку.

Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи, надходження до спеціального фонду Державного бюджету України якого перевіряються судом перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг). Тобто, суд зобов`язаний перевірити надходження судового збору до спеціального фонду у межах кожної конкретної справи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.08.2021 у справі №160/5879/20.

У постанові від 13.02.2019 Верховний Суд у справі №1540/3297/18, встановивши, що на підтвердження доказів сплати судового збору позивачем при поданні позовної заяви у цій справі було подано платіжне доручення від 16.05.2018 № 707, яке раніше позивач додавав до первісної позовної заяви у справі №815/2416/18, та суд повернув позовну заяву у останній справі, дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно вказали, що повторно поданий той же платіжний документ про сплату збору не є належним доказом сплати цього платежу за подання повторної позовної заяви.

Так, як зазначила представник позивача, а також встановлено судом з комп`ютерної програми документообігу суду Д-3, квитанція від 07.03.2025 на суму 1211,20 грн. також долучалася позивачем на підтвердження сплати судового збору у справі № 138/695/25 (провадження №:2/138/562/25) за аналогічним позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, який надійшов до суду 13.03.2025.

Таким чином, згідно квитанції від 07.03.2025 на суму 1211,20 грн. сплачений та зарахований судовий збір у межах розгляду іншої справи № 138/695/25.

При цьому ухвалою суду від 14.04.2025 у справі № 138/695/25 позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Водночас суд зауважує, що згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір, у разі повернення заяви або скарги.

Таким чином, у даному випадку позивач має право повернути сплачений судовий збір згідно квитанції від 07.03.2025 на суму 1211,20 грн., однак вказана квитанція не може бути врахована як належний доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі у даній справі, так як судовий збір за нею сплачений та зарахований при поданні іншого позову.

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що неможливість використання документа про сплату судового збору, який подавався до первинної позовної заяви, яку суд повернув позивачу, не обмежує та не порушує прав позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону №3674-VI такий позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної заяви, яка була йому повернута.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №9901/447/21.

Враховуючи викладене вище, суд вважає помилковим посилання представника позивача на те, що квитанція про сплату судового збору, який був зарахований в межах справи, позовна заява в якій була повернута позивачу є належним доказом сплати судового збору при повторному зверненні з аналогічною позовною заявою.

Отже, представник позивача не надала суду доказів на підтвердження сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Вказане дає підстави вважати, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 08.12.2025 позивачем у строк, встановлений даною ухвалою суду, не виконані, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України є підставою вважати неподаною та повернути позовну заяву з доданими до неї документами позивачу.

При цьому суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. 9 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 185 ч. 3, 5-7, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Вважати неподаною та повернути позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Барська міська рада Жмеринського району Вінницької області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав з доданими документами позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю. Холодова