ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/587/26 Справа № 210/1537/25 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2025 року представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з вище зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 05.03.2020 року ОСОБА_2 , будучи клієнтом банку, уклала з позивачем кредитний договір №ABH0CT2 щодо надання останній кредиту в розмірі 100 000 грн. строком на 36 місяців (тобто до 04.05.2023 року) зі сплатою процентів у розмірі 75% грн. щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач не своєчасно та не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання зі своєчасного їх повернення та сплати відсотків за користування ними, в результаті чого станом на 25.03.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 219 052,31 грн, яка складається з: загального залишку заборгованості за кредитом 93 355,84 грн, заборгованості за відсотками 125 696,47 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором №ABH0CT2 від 05.03.2020 року у розмірі 219 052,31 грн станом на 25.03.2025 року та судові витрати у розмірі 2 628,62 грн судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу у Дніпропетровській області від 07 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № ABH0CN2 від 05.03.2020 року за простроченим тілом кредиту станом на 25.03.2025 року в сумі 93 355,84 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у сумі 1120,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача судові витрати в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального, договірного та матеріального права.

Зазначає, що договір між відповідачем та АТ «Акцент-Банком» про використання простого ЕП замість власноручного підпису у електронних документах не укладався.

Представником АТ «Акцент-Банк» не надано підтверджень про конкретні запропоновані 20.11.2019 року ОСОБА_3 . Умови та Правила надання банківських послуг, а інформація, що наразі розміщена на офіційному сайті АТ «Акцент-Банк» (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалася самим АТ «Акцент-Банком» в період з часу виникнення спірних правовідносин (05.03.2020 року), до моменту звернення до суду із вказаним позовом 25.03.2025 року. Тобто представник АТ «Акцент-Банк» у своїй позовній заяві спирається на Умови та Правила у будь-якій редакціях, що є найбільш сприятливими для задоволення позову, а тому за таких обставин та без наданих підтверджень представником АТ «Акцент-Банк» дана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підписана мною 20.11.2019 року не може прирівнюватися до договору про використання простого ЕП, тому що не містить всіх умов та ознак, зазначених у законодавчо-нормативних документах, які регулюють питання використання електронних підписів та електронного документообігу в редакціях чинних на момент спірних правовідносин (05.03.2020 року).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_3 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про застосування простого ЕП, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_3 договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

До апеляційної скарги відповідач надала свідоцтво про зміну імені від 22.04.2022 року актовий запис № 9, в якому вбачається зміна прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » видане Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

ОСОБА_2 просить дослідити всі докази, які повинні були надатися АТ «Акцент-Банком» на підтвердження слів його представника та задовольнити клопотання про витребування доказів, яке додається до даної заяви.

З чисельних виписок, наданих представником АТ «Акцент-Банк» у якості доказів вбачається, що виникнення права пред?явити вимогу про виконання зобов?язання починається з наступного дня після 28 серпня 2020 року (не надходження чергового щомісячного платежу на погашення кредиту) протягом 3 (трьох) років,- тобто до 29 серпня 2023 року. Зазначає, що банк списував щомісячні платежі по послузі «Швидка готівка» з кредитної картки, відкритої у цьому ж банку, що було незаконним та неправомірним через створення подвійного кредитного навантаження на відповідача як Клієнта. А станом на серпень 2020 року банк використав весь кредитний ліміт на картці і тому саме в серпні зупинилося погашення послуги «Швидка готівка».

Зазначає, що на документі Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» відсутній як власноручний підпис ОСОБА_2 і КЕП або ЕЦП.

Згідно наданих численних виписок надходження було на суму 36954,45 грн., а тому остаточна заборгованість згідно математичного розрахунку має дорівнювати 63 045,55 грн.

Також до суду апеляційної інстанції відповідачкою подано клопотання про витребування доказів, а саме: кредитного договору «Швидка готівка» від 05.03.2020 року між ОСОБА_2 та АТ «Акцент банк», оформлений належним чином згідно діючого законодавства; заяву на погодження удосконаленого електронного підпису між ОСОБА_2 та АТ «Акцент банк», підписана 05.03.2020 року та оформлена належним чином, договіру між ОСОБА_2 та АТ «Акцент-Банк» про застосування в електронному документообігу між нею та Банком простого ЕП, оформленого з додержанням всіх ознак та умов, встановлених законодавство в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин (тобто 05.03.2020 року); Примірник Умов та Правил надання банківських послуг, які були запропоновані ОСОБА_2 на підпис 20.11.2019 року, а також підтвердження, що саме з цією редакцією Умов та Правил вона була ознайомлена та підписана нею; косові документи на внесення готівки ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту «Швидка готівка» від 26.03.2020 року, 28.04.2020 року. 28,05.2020 року, 28.07.2020 тощо. З посиланням на доводи аналогічні доводам апеляційної скарги з приводу не підписання нею кредитного договору за допомогою простого ЕП зазначала, що у неї немає можливості самій надати ці докази, а їх витребування буде сприяти встановленню обставин справи.

Також надано заяву про застосування строку позовної давності та вважала його пропущеним, оскільки законодавчо встановлений трирічний строк позовної давності сплив 29 серпня 2023 року (на наступний день після прострочення чергового щомісячного платежу на погашення кредиту) При цьому заперечує проти погодження сторонами позовної давності у 5 років, оскільки вважає не підписаним у електронному вигляді паспорт споживчого кредиту.

В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням даної апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Зазначає, що Анкета-Заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підтверджує звернення клієнта до банку щодо банківських послуг та належне проходження ідентифікації та верифікації. Заява на погодження удосконаленого електронного підпису підтверджує погодження між сторонами використання УЕП. Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» - підтверджує роз`яснення умов кредиту у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування». Заява про надання послуги «Швидка готівка» кредитний договір. Таблиця обчислення загальної вартості кредиту додаток до кредитного договору. Меморіальний ордер підтверджує факт видачі кредиту. Банківська виписка підтверджує факт погашення (чи відсутності такого) кредиту.

Звертає увагу на те, що в рішенні суду першої інстанції, описуются типові кредитні картки, але ця справа не стосується кредитної картки. Договір підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноруч.

А тому вважає, що сторонами погоджені всі істотні умови договору, зокрема і розмір відсоткової ставки, а тому суд безпідставно відмовив і задоволенні цієї частини позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору. Також зауважує, що надана АТ «А-Банк» Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20 листопада 2019 року не стосується предмету спору та предмету доказування в даній справі, оскільки в розрізі даного спору АТ «А-Банк» заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2020 року і розрахунки заборгованості складені саме за цим договором.

Зважаючи на наявність паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначених для нього Додатком 1 до Закону України «Про споживче кредитування», АТ «А-Банк» і ОСОБА_2 лише виявили намір укласти договір споживчого кредитування, тобто виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживчої інформації.

Зазначає, що нею не підписувався даний документ (кредитний договір) та взагалі його ні разу не бачила.

Представником АТ «Акцент-Банк» законодавчої підстави, що обґрунтовує застосування простого електронного підпису у доказовій базі документів судової справи, слід заперечити, оскільки він посилається на законодавчо правовий документ у редакції від 18.05.2022 року, що є на більш ніж 2 (два) роки пізніше від дати застосування цього виду підпису у розглянутій справі (05.03.2020 року). Тому ця підстава не є легітимною та правомірною і не повинна прийматися до відома суду як доказ.

З чисельних виписок, наданих Представником АТ «Акцент-Банк» у якості доказів вбачається, що виникнення права пред`явити вимогу про виконання зобов`язання починається з наступного дня після 28 серпня 2020 року (не надходження чергового щомісячного платежу на погашення кредиту) протягом 3 (трьох) років,- тобто до 29 серпня 2023 року.

Погашення відбувалося шляхом примусового списання з кредитної картки відповідача, відкритої в тому ж банку, без її на те згоди, починаючи з першого платежу 26 березня 2020 року, - це свідчить про не визнання ОСОБА_1 цього боргу та початок перебігу позовної давності настав з березня 2020 року.

Вважає, що задоволення судом першої інстанції частково позовних вимог АТ «Акцент-Банк» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 є неправомірним, а у частині визначення суми заборгованості за тілом кредиту завищено, бо не враховані всі надходження у сумі 36 954,45 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 20.11.2019 року в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, приєдналася до них та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до Умов та Правил, викладеними на сайті Банку. В подальшому, перебуваючи клієнтом Банку відповідач скористався додатковою послугою Банку - Швидка готівка. Відповідно до умов даної послуги, відповідач з допомогою сервісу А24 уклав в електронній формі з Банком додатковий кредитний договір № ABH0CT2 від 05 березня 2020 року на суму в розмірі 100 000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 75% на рік. (Про що також зазначено і самому позові і в додатках до нього). Договір (Заява) про надання послуги Швидка готівка № ABH0CT2 від 05.03.2020 року (в якій зазначені всі умови договору, у тому числі і процентна ставка) підписана відповідачем простим електронним підписом, який є аналогом власноручного підпису.

Зазначає, що відповідачем не визнавався недійсним договір № ABH0CT2 від 05 березня 2020 року на підставі того що електронний підпис є нелегітимним. Якщо відповідач вважає, що на цій підставі договір є недійсним, то він повинен був заявити зустрічний позов. Також, певні обставини доводяться лише певними доказами. В даному випадку оскаржити цей підпис можливо лише за допомогою експертизи. Окрім того, позивачем було додано до відповіді на відзив на позов додаткові підтвердження (виписка по картці відповідача) того, що відповідач отримав кредитні кошти та використав їх.

Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку судових повісток до електронних кабінетів сторін та їх представників (а.с.150 зворот).

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив розглядати справу за відсутності представника банку.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що банком належними та допустимими доказами доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, які підлягають поверненню у зазначеному ним розмірі, наявності заборгованості щодо повернення кредитних коштів та її розміру . Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що сторони погодили розмір відсоткової ставки, а тому у цій частині було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Такий висновок лише частково відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, оскільки висновок суду першої інстанції в частині не погодження сторонами відсотків не відповідає обставинам справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2019 року ОСОБА_6 звернулась до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.11.2019 року, в якій вона погодилась із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами використання, основними умовами надання послуг та кредитування, що містяться в рекламному буклеті, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, буде їх дотримуватись та самостійно ознайомлюватись із змінами до них на офіційному сайті банку (а.с.6).

Також 05.03.2020 року ОСОБА_6 за допомогою простого електронного підпису підписала із з АТ «Акцент Банк» заяву про надання послуги «Швидка готівка» № №ABH0CT2 щодо надання останній кредиту в розмірі 100 000 грн. на 36 місяців під процентну ставку 75 % річних, розмір щомісячного платежу 7 038,59 грн. Також аналогічні положення містяться в паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_6 за допомогою простого електронного підпису 05.03.2020 року.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону №675-VIII.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Таким чином, підписанням анкети-заяви та інших електронних документів ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором та визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях та підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису.

При цьому слід звернути увагу, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20).

Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною, а доводи апеляційної скарги відповідачки щодо не підписання нею в електронному вигляді кредитного договору не знайшли свого підтвердження. Також суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на підзаконні НПА щодо простого електронного підпису, оскільки вони або регулюють питання оброблення та зберігання електронних документів банками України або втратили чинність .

Таким чином після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідачки виникло зобов`язання повернути кредитні кошти та оплатити інші погоджені сторонами платежі, що виникають в результаті укладеного між сторонами договору, зокрема відсотки. Однак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо не погодження сторонами розміру відсотків.

Крім того отримання відповідачем грошових коштів підтверджується копією належним чином оформленого меморіального ордеру № TR.13874141.45463.65455 від 05.03.2020 року (а.с.66). А з наданих банком виписки по кредиту та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та здійснювала часткове погашення кредиту (а.с.10 -11, 63-65).

При цьому слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідачки щодо недоведеності отримання нею кредитних коштів спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимим доказами, які у своїй сукупності підтверджують укладання кредитного договору між сторонами, отримання кредитних коштів та часткове погашення заборгованості.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відповідачки щодо не врахування банком часткового погашення кредитної заборгованості у розмірі 36 954,45 грн., оскільки відповідно до 17-го стовпчика розрахунку заборгованості вбачається, що банк зараховував сплачені позичальницею кошти на погашення кредитної заборгованості на початку кредитування у 2020 році, на при кінці 2021 року та на весні 2022 року.

Враховуючи наведене позивачем підтверджено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором від 05.03.2020 року станом на 25.03.2025 року у розмірі 219 052,31 грн, яка складається з: загального залишку заборгованості за кредитом 93 355,84 грн, заборгованості за відсотками 125 696,47 грн.

Однак суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказана сума відсотків з огляду на сам розмір позики є явно завищена, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Слід наголосити, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування АТ «А-БАНК», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду апеляційної інстанції, укладення ОСОБА_1 договору №ABH0CT2 перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 125 969,47 грн. не є співрозмірною сумі тіла кредиту 93 355,84 грн. за договором №ABH0CT2, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаним договором до 93 355,84 грн.

Що ж стосується доводів відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи сторони 05.03.2020 року підписали кредитний договір, який складався із кількох документів, Зокрема у п.6 паспорта споживчого кредиту до цього договору вказано, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, встановлюються тривалістю у п`ять років.

Також слід звернути увагу, що згідно із розрахунком заборгованості відповідачка здійснювала часткове погашення заборгованості з березня по липень 2020 року, у вересні 2020 року, у жовтні, листопаді та грудні 2021 року, у січні, березні- червні 2022 року.

Отже у відповідності до положень ст. 264 ЦК України мало місце переривання строку позовної давності у зв`язку із вчиненням боржником дій, які свідчили про її визнання кредитної заборгованості, після якого перебіг позовної давності починається заново.

Із зазначеним позовом АТ «А-Банк» звернувся 25 березня 2025 року, тобто із дотриманням строку позовної давності.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до положень п.12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакціях на момент виникнення спірних правовідносин) перебіг строку позовної давності зупиняється на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та на строк дії воєнного стану.

З приводу клопотання ОСОБА_1 про витребування із банку доказів,то суд апеляційної інстанції не вбачає у цьому необхідності з огляду на наявні в матеріалах справи документи, зокрема копію заяви клієнта від 05.03.2020 року та паспорта споживчого кредиту, які підписані відповідачкою та містять усі істотні умови договору, а також виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості з яких вбачається зарахування банком сум внесених відповідачкою на погашення заборгованості.

Крім того відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За пунктом 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, які вона довела. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і на засіданні суду апеляційної інстанції.

При цьому, як зазначав Верховний Суду постанові від 13 січня 2021 року в справі № 264/949/19, суди повинні врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що обставини, які відповідачка намагалась встановити за допомогою витребуваних у банку доказів під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції можна встановити із наявних в матеріалах справи документів, а суд апеляційної інстанції тільки у виняткових випадках досліджує та витребує нові докази, наявність яких як раз і не довела відповідачка, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для витребування нових доказів.

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення апеляційної скарги відповідачки, однак вважає за необхідне задовольнити частково вимоги апеляційної скарги позивача про стягнення заборгованості із відсотків за користування кредитом у розмірі 93 355,84 грн., оскільки вони погоджені сторонами, однак їх розмір не повинен ставати для позичальника надмірним тягарем, який перевищує сам розмір кредитної заборгованості.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку із недоведеністю, а тому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині вирішення спору щодо стягнення процентів за користування кредитом не відповідає встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 93 355,84 грн.

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ «А-Банк» підлягають частковому задоволенню, тому розмір сплаченого ними судового збору при зверненні до суду з цим позовом та при поданні апеляційної скарги підлягає пропорційному відшкодуванню (96,31%) позивачу за рахунок відповідача у розмірі 5 337,92 грн.(2 240,64 + 3 097,28).

Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми судового збору слід змінити з 1 120,05 грн. на 5 337,92 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 219 052,31 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по відсотках за користування кредитом №ABH0CT2 від 05.03.2020 року станом на 25.03.2025 року у розмірі 93 355,84 грн.

Змінити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» з «1 120,05 грн.» на «5 337,92 грн.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 січня 2026 року.

Судді: