Справа № 483/260/25
Провадження № 22-ц/812/262/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представника позивача - Головченка О.А.,

представника відповідача - Севастьянова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шевиріною Т.Д., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2025року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Головченко О.А., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» ( далі - ТОВ «Миколаївгаз Збут») про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою вона отримує послуги з постачання та розподілу природного газу.

До 30 квітня 2022 року постачальником газу за вказаною адресою проживання позивачки було ТОВ «Миколаївгаз Збут».

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ( далі - ГУ ПФУ в Миколаївський області) із заявою про призначення субсидії.

Проте рішення ГУ ПФУ в Миколаївський області від 05 вересня 2023 року їй було відмовлено у призначені субсидії на підставі повідомлення ТОВ «Миколаївгаз Збут», відповідно до якої наявна прострочена більш ніж три місяці заборгованість у сумі 5566.53 грн з постачання природного газу, з яких 2157.41 грн за постачання газу та 3409.12 грн за розподіл газу.

Як свідчить інформація надана у листі відповідача, позивачці нараховані певні покази споживання природного газу, які взагалі не відповідають дійсним показникам приладу обліку.

Внаслідок таких неправомірних дій відповідача по її особовому рахунку за послуги з постачання газу відображається недостовірна інформація, що призвело до відмови у призначені їй субсидії на опалювальний період 2023-2025 роки. Окрім цього, невірна інформація слугує обставиною розрахунку суми за транспортування природного газу на наступний період.

Однак головним є те, що позивачка не споживала ту кількість природного газу, яку зазначає відповідач, і за яку вимагається сплата, як за споживання природного газу, так і за його транспортування.

Оскільки ТОВ «Миколаївгаз Збут» передавало оператору ГТС та ГУ ПФУ у Миколаївській області недостовірну інформацію, позивачка просила визнати неправомірними дії ТОВ «Миколаївгаз Збут» щодо передачі недостовірної інформації, яка в подальшому нараховується як борг за спожитий природний газ і транспортування газу позивачці по особовому рахунку № НОМЕР_1 ; зобов`язати ТОВ «Миколаївгаз Збут» передати оператору ГТС та ГУ ПФУ в Миколаївській області дійсну інформацію для списання неправомірної заборгованості; списати неправомірні нарахування за розподіл природного газу позивачці по особовому рахунку № НОМЕР_1 згідно з рішенням суду.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог, так як позивачка не довела належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем її прав, а досліджені судом докази у їх сукупності вказують на те, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» жодних повідомлень до органів Пенсійного фонду України про наявність перед ним заборгованості у споживачки ОСОБА_1 не передавав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Головченко О. А., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не забезпечення судом першої інстанції позивачці права на судових захист, рівності сторін, не здійснення розгляду підстав звернення до суду, ухвалення судового рішення з цитуванням норм, однак без застосування до обставин фактичних спірних відносин, його незаконність та необґрунтованість, просив про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначав, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи 21 листопада 2025 року без участі представника позивача, чим здійснив позбавлення права на судовий захист.

Так, 20 жовтня 2025 року представник позивачки подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи в зв`язку з перебуванням на лікарняному. Просив врахувати на необхідності узгодження дати судового засідання, оскільки графік участі представника позивачки в інших судових засіданнях наперед було узгоджено в інших судових засіданнях по іншим справам. Таке клопотання було задоволено. Проте, суд не узгодив дату та час наступного призначеного судового засідання, призначивши його на 21 листопада 2025 року о 10:00 годині, в той час коли на вказану дату та час представником позивачки було узгоджено 01 жовтня 2025 року судове засідання у справі №482/413/25 Новоодеського районного суду Миколаївської області, про що була додана повістка, сформована в підсистемі Електронний суд.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання та провів судове засідання, позбавивши адвоката Головченка О.А. права брати участь в судовому засіданні, а позивачку - права на надання правничої допомоги.

Апелянт зазначав, що для встановлення обставин спору, суд з врахуванням п.4.4 розділу 4 Типового договору (в редакції, яка діяла на момент припинення відносин), мав би насамперед встановити спосіб обсягу постачання та споживання природного газу, що надає можливість застосувати саме ту норму, яка регулює відповідні відносини. Проте, судом першої інстанції спосіб постачання та споживання не встановлювався, що призвело до ухвалення спірного рішення.

Також суд першої інстанції не встановлював у справі спосіб надання знятих показів лічильника газу, який визначений пунктом 4.5. Типового договору (в редакції, яка діяла на момент припинення відносин) розподілу природного газу. Не визначення способу передачі знятих показів газу, - безпосередньо стосується заявлених позовних вимог, адже від встановлення саме цієї обставини й залежать подальші висновки про обґрунтованість позовної заяви.

Зазначав, що відповідач, як учасник ринку газу, враховуючи приписи пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, має усі повноваження щодо контролю за споживанням природного газу та здійснення його належного обліку, адже показники лічильника позивачки були відомі.

На думку представника апелянта ТОВ Миколаївгаз Збут не було товариством, яке лише в односторонньому порядку здійснювало автоматичне сприйняття для свого обліку об`єму спожитого споживачами природного газу, того, яке визначає Оператор ГРМ. Саме лише недотримання споживачем строків передачі показів лічильника, здійснення відповідних автоматичних нарахувань, саме по собі не є достовірною інформацією, адже єдиним способом визначення об`єму спожитого природного газу, покази лічильника. Іншого п.4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ, п.5.2 Типового договору розподілу природного газу у випадку з ОСОБА_1 (у якої встановлений лічильник) не визначає.

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції послався на лист ГУ ПФУ в Миколаївській області від 02 квітня 2025 року, який підписаний тим же керівником і тим же виконавцем, що і лист цих же осіб, який доданий до позову: від 15 січня 2025 року та отриманої відмови у призначенні субсидії. Надана представником інформація з ГУ ПФУ в Миколаївській області одержана в протиправний спосіб, а відтак не є допустимим доказом.

Так, ОСОБА_1 направила в суд заяву про допущене порушення на підставі частини 1 статті 8 Закону України Про захист персональних даних, як розголошення персональних даних, згоду на розповсюдження яких позивачка не надавала. Відтак просила на підставі статті 78 ЦПК України вважати подані документи недопустимим доказом. Без розгляду цієї заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції фактично було використано лист від 02.04.2025 року ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Проте суд першої інстанції не застосовував норму частини 1 статті 8 Закону України Про захист персональних даних, як безпосередньої норми, яку слід було застосовувати.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 як споживач отримує газ та послуги з його розподілу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 7, 9).

До 30 квітня 2022 року включно постачання природного газу здійснювало ТОВ «Миколаївгаз Збут», у тому числі, і за адресою проживання позивача.

Відповідно до копії квитанцій абонентської книжки, починаючи з січня 2021 року, позивачка щомісяця вносила плату по особовому рахунку № НОМЕР_1 як за фактичне споживання природного газу постачальнику цих послуг, так і за транспортування природного газу ( а.с.19-38).

14 вересня 2022 року побутовий лічильник газу №7685227 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» було демонтовано на повірку та встановлено інший з обмінного фонду №3632583 (а.с. 39-40,41-42).

Актом на відновлення газопостачання, складеного 20 жовтня 2023 року працівником Миколаївської філії Очаківської дільниці ТОВ «Газорозподільчі мережі» проведено підключення до газопостачання ( а.с.43).

За результатами інвентаризації розрахунків за період постачання відповідачем по особовому рахунку позивачки встановлено, що станом на 30 квітня 2022 року по рахунку № НОМЕР_1 перед ТОВ «Миколаївгаз Збут» обліковувалася переплата у розмірі 1494 грн 10 коп., з урахуванням платіжного документу від 19 травня 2022 року на суму 800 грн.

19 грудня 2023 року на картковий рахунок позивача було повернуто переплату у сумі 1494.09 грн.

Відповідно до витягу по особовому рахунку, станом на квітень 2022 року заборгованість позивача перед відповідачем відсутня ( а.с.10-11).

Вказана обставина підтверджується змістом листів ТОВ «Миколаївгаз Збут» №54703-СЛ-3963-1123 від 21 листопада 2023 року (а.с. 50-51), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 08 грудня 2023 року №31774/16.5.1/9-23 (а.с. 46-47) та відповіддю ТОВ «Миколаївгаз Збут» на запит адвоката Головченка О.А. про повернення споживачці переплати на суму 1494, 09 грн від 19 грудня 2023 року на картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 , у зв`язку із чим стан взаєморозрахунку становить 0, 00 грн (а.с. 52).

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення та надання житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, у графі «послуга з розподілу природного газу» вказані номер особового рахунку - № НОМЕР_1 , надавач послуги - ТОВ «Миколаївгаз Збут» (а.с. 13-17).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 05 вересня 2023 року позивачці відмовлено у призначенні субсидії через наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с. 18).

За змістом відповіді заступника начальника ГУ ПФУ у Миколаївській області, наданої на запит адвоката Севастьянова М., 30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, в якій надавачем послуг з розподілу природного газу вказано ТОВ «Миколаївгаз Збут». На підставі паперової заяви фахівцем територіальної громади до електронної особової справи внесено назву організації, яка надає послугу з розподілу природного газу ТОВ «Миколаївгаз Збут», код ЄДРПОУ організації 05410263. Підприємствами виконавцями комунальних послуг шляхом електронного обміну інформацією повідомлено про наявність за адресою позивачки простроченої понад три місяці заборгованості з оплати комунальних послуг, у тому числі послуги з розподілу природного газу (за інформацією надавача ). При цьому, файли обміну до ТОВ «Миколаївгаз Збут» () згідно із заявою ОСОБА_1 від 30 червня 2023 року у Підсистемі електронного обміну даними не формувались (а.с. 116-118).

Із аналізу досліджених судом доказів вбачається, що у період до 30 квітня 2022 року відповідач здійснював постачання газу за адресою проживання позивача, тоді як послуги з розподілу природного газу надавав АТ «Миколаївгаз». При цьому, станом на день припинення господарської діяльності відповідача заборгованість у позивача перед ним відсутня, однак по особовому рахунку позивачки обліковується заборгованість з розподілу природного газу.

За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно пункту 1 частини 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 наведеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач має право: 1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; 6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, відносини з приводу постачання населенню природного газу регулюються статтею 714 ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, кодекс ГРМ.

Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу розподілу природного газу, що підтверджує, що позивач отримував послуги з постачання природного газу та відповідно отримував і послуги з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання за спірний період.

Пункт 39 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», визначив наступних суб`єктів ринку природного газу: оператор газотранспортної системи; оператор газорозподільної системи; оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі - Правила), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року( далі - Типовий договір).

Зокрема, згідно з пунктом 1 розділу І Правил, ці Правила регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з оператором газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ).

Пункті 1 розділу ІІІ Правил визначив, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є, в тому числі наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Правил, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Аналогічні положення містить Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, згідно з пунктом 2.2 якого обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

У пункті 4.4 Типового договору визначено, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

За змістом наведених норм, обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем.

Взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, в тому числі побутовими споживачами, визначаються Кодексом газорозподільних систем (далі КГС), затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року, та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до підпункту 8 пункту 3 глави 2 розділу І КГС, до основних функцій Оператора ГРМ належить забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІХ КГС, порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.

У пункті 1 глави 4 розділу ІХ КГС передбачено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Відповідно до 4 та 5 абзаців пункту 5 глави 4 розділу ІХ КГС визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Згідно з підпунктами 5.1-5.3 Типового договору, розподілу природного газу облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача. За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

Згідно з пунктом 2 глави 4розділу ІХ Кодексу ГРМ, періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць.

Споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів(до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ;2) за телефоном;3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ;4) на електронну адресу.

У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Таким чином, за загальним правилом фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача визначається на основі даних, які надаються самим споживачем станом на 01 число місяця. Якщо ж споживач не надав цих даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період з подальшим корегуванням цих даних після того, як в наступному розрахунковому періоді споживач своєчасно надасть показники лічильника або якщо буде проведено контрольне зняття показань ЗВТ.

Відповідно пункту 22 розділу ІІІ Правил № 2496, оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником.

Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні.

Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб.

За пунктом 23 розділу ІІІ Правил № 2496, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Порядок визначення об`єму (обсягу) газу та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.

Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.

У пункті 24 розділу ІІІ Правил № 2496 вказано, що розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць.

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що відповідач передавав недостовірну інформацію, оскільки вона не здійснювала використання вказаної відповідачем кількості природного газу, у зв`язку з цим, і невірно здійснив нарахування суми оплати за природний газ та за транспортування газу, за такого його дії є неправомірними.

Із матеріалів справи вбачається, і не заперечується відповідачем, що позивач з січня 2021 року щомісяця вносила плату по особовому рахунку № НОМЕР_1 як за фактичне споживання природного газу - постачальнику цих послуг, так і за транспортування природного газу, що підтверджується копіями квитанцій абонентської книжки, квитанціями про сплату коштів через АТ «Укрпошта» за отримані послуги, витягом з особового рахунку ( а.с.19-38).

Як вище вказувалося за пунктом 23 розділу ІІІ Правил № 2496, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ.

Оператором ГРМ на території Миколаївської області, який здійснює облік та розподіл природного газу до 30 вересня 2023 року було Акціонерне товариство «Миколаївгаз».

Фактичний місячний відбір (споживання) природного газу AT «Миколаївгаз» по кожному споживачу передавало до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи ТОВ «Оператор ГТС України».

Оператором ГТС до 01 травня 2022 року було ТОВ «Миколаївгаз Збут», а з 01 травня 2022 року -ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Отже, ТОВ «Миколаївгаз збут» до 01 травня 2022 року мав змогу визначити фактичний обсяг природного газу, який був спожитий побутовим споживачем у звітному місяці, виключно з використанням даних, отриманих від оператора ГРМ - АТ «Миколаївгаз» через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи ТОВ «Оператор ГТС України» та провести лише розрахунок його вартості.

ТОВ «Миколаївгаз збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримував їх лише опосередковано від оператора.

Тому, визначення обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу та рознесення показників приладу обліку газу, які надавалися споживачем оператору ГРМ, є виключною компетенцією Оператора ГРМ, а не постачальника газу.

З урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, саме оператор ГРМ є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів, а визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника, яким на час виникнення спірних правовідносин, було ТОВ «Миколаївгаз збут».

Суд першої інстанції правильно встановив, що постачання ОСОБА_1 , як побутовому споживачу, природного газу, за оспорюваний період здійснювалось за обов`язковою участю оператора ГРМ - АТ «Миколаївгаз», на якого законом було покладено обов`язок вести облік об`єму (обсягу) споживання природного газу споживачем відповідно до умов договору розподілу природного газу, відповідач, ніколи не був оператором ГРМ, не приймав від позивачки і не передавав на інформаційну платформу покази лічильника газу за адресою проживання ОСОБА_1 та не передавав ГУ ПФУ у Миколаївській області інформацію про наявність у позивачки заборгованості за постачання природного газу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позивач не надала доказів порушення відповідачем її права, яке підлягає захисту.

Оскільки визначення обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу є виключною компетенцією Оператора ГРМ, а не постачальника газу, твердження апеляційної скарги щодо необхідності при вирішенні вказаного спору визначити спосіб обсягів постачання та споживання природного газу, спосіб передачі знятих показів газу, колегією суддів відхиляються, оскільки з`ясування правильності розподілу та обліку обсягу спожитого газу позивачем до 30 квітня 2022 року без оператора ГРМ, який до участі у справі не залучений, є неможливим.

Як вбачається із матеріалів справи, розгляд справи, зокрема було призначено на 21 жовтня 2025 року. Проте у судове засідання позивач та її представник не з`явилися.

Представником позивача до суду було направлення клопотання про відкладення розгляду справи, призначене на 21 жовтня 2025 року у зв`язку з перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні та долучено докази відкриття електронного листка непрацездатності (а.с. 166,168). Проте у вказаному клопотанні відсутні посилання на зайнятість представника позивача у інших судових засіданнях на певні дати наступного місяця. Це клопотання було задоволено, а розгляд справи відкладено до 21 листопада 2025 року.

Однак, 24 жовтня 2025 року представник позивача знов подав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 21 листопада 2025 року з посиланням на занятість в іншому судовому засіданні. При цьому надав судову повістку про виклик у судове засідання до Новоодеського районного суду Миколаївської області в якості представника відповідача у справі 482/413/25, без надання доказів своїх повноважень (а.с. 174).

Відмовляючи у задоволенні цього клопотання суд першої інстанції врахував тривалий розгляд справи та зауважив про те, що представник позивача скористався своїми процесуальними правами: виклав свою позицію у відповіді на відзив на позовну заяву, подану представником відповідача, надавав усні пояснення у судових засіданнях, брав участь у дослідженні письмових доказів.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною другою цієї статті передбачено, що особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Водночас системний аналіз норм ЦПК України дає змогу дійти висновку, що участь у судовому процесі представника в жодному разі не позбавляє учасника справи права брати участь у ньому особисто. Учасник справи, делегуючи свої процесуальні права та обов`язки представнику, самостійно вирішує, чи брати йому безпосередньо участь у справі також, чи ні, та повинен усвідомлювати наслідки представництва, в тому числі які можуть настати у випадку неналежної реалізації / виконання цим представником своїх повноважень.

Представник позивача, посилаючись на неможливість прибуття у судове засідання у цій справі, призначене на 21 листопада 2025 року, у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи жодним чином не обґрунтував та не надав доказів щодо неможливості прибуття у судове засідання самого позивача (відповідних клопотань про відкладення цього судового засідання безпосередньо від позивача також не надходило, об`єктивних поважних причин, що унеможливлюють його участь у судовому засіданні, суду не надано).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Колегія суддів виходить з того, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Аналіз наведеного та матеріалів справи свідчить про те, що суд першої інстанції враховуючи, що представник позивача Головченко О.А., виклав свої доводи у справі у відповіді на відзив на позовну заяву, в інших заявах, брав участь у судових засіданнях, досліджені доказів, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи, у судовому засіданні 21 листопада 2025 року цілком законно розглянуто вказану справу по суті без участі позивача та його представника, повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

За вказаних обставин розгляд судом першої інстанції справи у відсутності позивачки та її представника не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та не порушує права позивачки на судовий захист.

Вищевикладене свідчить про те, що суд першої інстанції розглядаючи справу без участі позивача та його представника, та приймаючи рішення за результатами такого розгляду не порушив норми процесуального законодавства, які регулюють питання прийняття рішення у випадку неявки в судове засідання учасника справи( його представника).

За такого аргументи апеляційної скарги в цій частині відхилюються колегією суддів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку. Тобто, інформація має бути отримана лише з визначених у законі засобів доказування та із дотриманням установленого порядку.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Із матеріалів цієї справи вбачається, що адвокат Севастьянов М.В. здійснює представництво інтересів відповідача у спорі з позивачкою, а порядок збирання ним доказів відповідає вимогам чинного законодавства.

За такого колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що відповідь органу Пенсійного фонду України від 02 квітня 2025 року, надана представнику відповідача, є недопустимим доказом.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Головченком Олександром Андрійовичем, залишити без задоволення, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 січня 2026 року.