УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

09 січня 2026 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Єпішин Ю.М., розглянувши заяву адвоката Руденка Михайла Михайловича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення справи за позовною заявою адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у внаслідок безгрошовості,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у внаслідок безгрошовості.

05.01.2026 року адвокат Руденко Михайло Михайлович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з заявою про забезпечення позовної заяви адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики у внаслідок безгрошовості в якій просив з метою забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна:

- 2.00/1.00 часток у власності нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 27,29,31 вул. Фольксрат до 12.830 квадратних метрів 39.41.43.45.47 вул. Альберех 53;

- вул. Рютлінг 3, 5, 7 житлові будівлі, підземний паркінг, дворова територія, господарські споруди, що випливає з індивідуальної власності на вказану квартиру та позначені в плані розподілу 36140 за номером 74;

- 1/390 нежитлового приміщення 53.80/1.000 часток у власності на вищезазначену нерухомість в районі Нойхаузен, аркуш 25130, що випливає з індивідуальної власності на вказаний підземний паркінг, який позначено в плані розділу №6140 за номером 526; вартістю 240000 євро;

- 84/1000 часток у власності АДРЕСА_2 забудована та незабудована площа 1.038 кв. м., що випливає з індивідуальної власності на вказану квартиру з підвалом, що позначено в плані розділу номером 3, земельної ділянки з кадастровим номером 1020, відповідних правоздатних осіб по праву будівельного наділу в районі Моосах, аркуші 24756 з 24776 за номером АДРЕСА_3 . Вартістю 276000 євро.

Заяву мотивовано тим, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 1 300 000 доларів США за договором позики. Під час розгляду справи представником позивача було подано заяву про забезпечення позову. Постановою Херсонського апеляційного суду від 20.04.2021 року вжито заходів забезпечення позову й накладено арешт на нерухоме майно та автомобіль ОСОБА_2 загальною вартістю 2 074 312 грн. 71 коп. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2021 року вжито додаткових заходів забезпечення позову - накладено арешт на інше нерухоме майно ОСОБА_2 . Загальна вартість арештованого майна відповідача ОСОБА_2 становить 12 040 336 грн. (приблизно 290 000 доларів США). Сума позову складає 1 300 000 доларів США.

Заявник зазначає, що при забезпеченні позову судами було враховано лише те майно ОСОБА_2 , яке знаходиться на території України, в той же час, у його власності перебуває і нерухоме майно, розташоване на території ФРН, де відповідач проживає на теперішній час.

Заявник зазначає, що наклавши арешт на майно ОСОБА_2 в Україні, і суд першої інстанції, і апеляційний суд визнали, що позов ОСОБА_1 має бути забезпечений, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

Позивач вказує на те, що позов забезпечений лише частково. Вартість арештованого майна складає близько 22% ціни позову. Якщо ж врахувати, що із початком повномасштабного вторгнення рф до України та руйнування міста Херсона нерухомість у Херсоні практично знецінилась, на думку заявника позов фактично залишається без забезпечення. На підставі викладеного просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. ч. 1,2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Верховний Суд зауважує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під час оцінки зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20).

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо стягнення боргу за договором позики на суму 1300000 (один мільйон триста тисяч) доларів США.

Позивачем неодноразово заявлялися вимоги щодо забезпечення позову у даній справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.12.2024 року (Справа № 766/10373/20, провадження 2-з/766/206/24) частково задоволено заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та накладено арешт на нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: - магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; - машиномісце № НОМЕР_2 у підземному паркінгу, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; - нежитлове приміщення, площею 107,9 кв.м. розташованого за адресою АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; - житловий будинок, загальною площею 229 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; - нежилі приміщення площею 171,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; - магазин промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.12.2024 року (Справа № 766/10373/20, провадження 2-з/766/235/24) у задоволенні заяви ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 12.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задоволено.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року частково змінено шляхом заміни застосованого судом заходу забезпечення позову у виді арешту майна іншим заходом, а саме: заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме:

- магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- машиномісця № НОМЕР_2 у підземному паркінгу, розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- нежитлового приміщення, площею 107,9 кв.м. розташованого за адресою АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- житлового будинку, загальною площею 229 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- нежитлових приміщень площею 171,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В решті частині цю ж ухвалу та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2024 року залишено без змін.

Дана постанова набрала законної сили, відомості про касаційне оскарження зазначеної ухвали відсутні.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2025 року (справа №766/10373/20 провадження № 2-з/766/171/25) у задоволенні заяви ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якому представник позивача просила накласти арешт на об`єкт нерухомості, належний відповідачу за первісним позовом ОСОБА_2 , а саме: 2.00/1.00 часток у власності наступної нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 , номер земельної ділянки НОМЕР_3 АДРЕСА_11 до 12.830 квадратних метрів 39.41.43.45.47 АДРЕСА_12 житлові будівлі, підземний паркінг, дворова територія, господарські споруди, що випливає з індивідуальної власності на вказану квартиру та позначені в плані розподілу 36140 за номером 74.; 1/390 нежитлового приміщення 53.80/1.000 часток у власності на вищезазначену нерухомість в районі Нойхаузен, аркуш 25130, що випливає з індивідуальної власності на вказаний підземний паркінг, який позначено в плані розділу №6140 за номером 526; - 84/1000 часток у власності АДРЕСА_2 забудована та незабудована площа 1.038 кв.м., що випливає з індивідуальної власності на вказану квартиру з підвалом, що позначено в плані розділу номером 3, земельної ділянки з кадастровим номером 1020, відповідних правоздатних осіб по праву будівельного наділу в районі Моосах, аркуші 24756 з 24776 за номером будівлі 1; шляхом заборони ОСОБА_2 , вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна - відмовлено.

Дана ухвала набрала законної сили, відомості про апеляційне оскарження зазначеної ухвали відсутні.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.08.2025 року у задоволенні заяви адвоката Руденка Михайла Михайловича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення справи за позовною заявою адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики у внаслідок безгрошовості відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 03.12.2025 року, Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.08.2025 року залишено без змін.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 набуто право власності на вказане майно на підставі остаточного рішення Земельного суду Мюнхена I Федеративної республіки Німеччина від 13.07.2023 року, у справі №20 О 3176/21, згідно якого ОСОБА_1 повинен його передати у одноосібну власність ОСОБА_2 .

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.

Юрисдикція судів України, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Заявник не обґрунтував належним чином необхідність та співмірність вжиття вказаних ним заходів забезпечення позову щодо майна, яке знаходиться у Федеративній республіці Німеччина.

Наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду в майбутньому по суті спору, ґрунтується виключно на припущеннях заявника, жодних доказів на підтвердження наявності загрози невиконання чи утруднення виконання рішення, яке буде ухвалене в майбутньому по суті спору заявником суду не надано.

Заявником не надано доказів на підтвердження намірів відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна, зазначеного представником заявника у наданій до суду заяві про забезпечення позову.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.01.2026 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 149-150, 156, 158, 258-260, 353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Руденка Михайла Михайловича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення справи за позовною заявою адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у внаслідок безгрошовості - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.М.Єпішин