Справа № 694/2604/25
Провадження № 2/700/43/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Олійник Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка цивільну справу №694/2604/25, провадження №2/700/43/26 за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», представник позивача адвокат Бурець Катерина Василівна до ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Олійник Наталія Олександрівна про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» в особі представника Бурець К.В. звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що 24.09.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 , було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209072880 у акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». Відповідно до Постанови Ржищівського міського суду Київської області по справі №694/1751/22, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Постанови Звенигородського районного суду Черкаської області по справі № 694/1752/22, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідач звернувся до ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» із заявою про настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих відповідачем документів, було складено страховий акт та виплачено страхове відшкодування у розмірі 36803,48 грн. Щодо відшкодування різниці ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» звернулася до винної особи - ОСОБА_2 , внаслідок чого було з`ясовано, що відповідачем було отримано від винної особи відшкодування у розмірі 50000 грн, що підтверджується розпискою від 07.10.2022 року, написаною відповідачем. Таке відшкодування було отримано без достатньої на те правової підстави, оскільки за даним страховим потерпілою особою було отримано відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209072880. Тобто має місце подвійне відшкодування. У зв`язку із тим, що відповідач, позбавив позивача права отримання (повернення) страхового відшкодування в порядку регресу із осіб, які несуть відповідальність за завдані збитки, а саме винної у ДТП особи - ОСОБА_2 , у такому випадку позивач має право на повернення страхового відшкодування із відповідача, як безпідставно набутих коштів.

За таких обставин позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 36803,48 грн та суму судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 26.09.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін.

03.10.2025 року представник відповідача ОСОБА_3 , звернулася до суду із відзивом на позовну заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому зазначає наступне. З поданим позовом відповідач ОСОБА_1 не погоджується, оскільки за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається з моменту виконання основного зобов`язання, тобто з дня виплати страховиком страхового відшкодування. Зважаючи на те, що страхова виплата у розмірі 36803,48 грн була здійснена ще у 2022 році, а позов подано лише 29.08.2025 року, трирічний строк позовної давності сплив. Крім того, представник відповідача зазначає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «DAF2, проте у момент ДТП за кермом перебував його водій ОСОБА_4 . Постановами судів у справах за ст. 124 та ст. 130 КУпАП встановлено, що винуватцем ДТП є ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Skoda» у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила ДТП, якщо така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння». Таким чином, належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 , а не потерпілий ОСОБА_1 . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц підтвердила: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресу виключно до особи, яка завдала шкоди». Також представник відповідача зазначає, що фактичні витрати на ремонт перевищують суму страхової виплати. Ремонтна калькуляція № 104453 від 07.10.2022 (система AUDATEX) підтверджує, що реальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «DAF» становила 66200,41 грн, але реальний ремонт автомобіля коштував набагато більше, Крім того, дане авто відповідач використовує в здійсненні своєї господарської діяльності і через вимушнений простій ОСОБА_1 поніс матеріальні втрати. Страхова компанія виплатила лише 36803,48 грн, зменшивши суму через врахування зносу запчастин. Отже, навіть після виплати страховика відповідач зазнав значних збитків, які не були компенсовані у повному обсязі. У такій ситуації вимога про стягнення цієї суми з потерпілого є абсурдною та суперечить ст. 22 ЦК України, відповідно до якої: «Відшкодуванню підлягають збитки, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, у повному обсязі». Крім страхової виплати, відповідач отримав 50000 грн від винуватця ДТП ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою. Ці кошти не покрили вартість ремонту автомобіля. Цей факт ще раз підкреслює, що саме ОСОБА_2 визнає свою вину і здійснює відшкодування. Отже, саме він, а не потерпілий ОСОБА_1 , є належним відповідачем у справі. Зважаючи на вищевикладене, просять відмовити у задоволенні позову АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» у повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

07.10.2025 року представник позивача - адвокат Бурець К.В., через систему «Електронний суд» направила до суду відповідь на відзив. Зазначає, що між ОСОБА_2 та позивачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/209072880 щодо транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся ОСОБА_1 та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт, на підставі якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування відповідачу у розмірі 36803,48 грн. Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. За загальним правилом, згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Звенигородського районного суду Черкаської області по справі № 694/1752/22, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для подання регресного позову. Таким чином АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» звернулася до винної особи - ОСОБА_2 , внаслідок чого було з`ясовано, що відповідачем було отримано від винної особи відшкодування у розмірі 50000 грн, що підтверджується розпискою від 07.10.2022 року, написаною відповідачем. Таке відшкодування було отримано без достатньої на те правової підстави, оскільки за даним страховим випадком потерпілою особою було отримано відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/209072880. Тобто має місце подвійне відшкодування. Про отримання повного відшкодування шкоди Відповідач, як особа, яка мала право на отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану ОСОБА_2 , не повідомила АТ «СК «ББС ІНШУРАНС». Щодо твердження представника відповідача, що позов подано з пропуском строку позовної давності, представник позивача звертає увагу суду на те, що при регресі перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування відповідачу у розмірі 36803,48 грн 14.10.2022 року, що підтверджується платіжною інструкцією, доданою до матеріалів справи. Позивач звернувся з позовною заявою про відшкодування шкоди до відповідача 29.08.2025 року, тобто в межах встановленого строку. Окрім того, станом на момент звернення позивача до Звенигородського районного суду Черкаської області в Україні діяв воєнний стан. Отже, з урахуванням приписів статей 256-258, 259, п.п. 12, 19 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакції, чинній станом на дату подання позову до суду), а також того, що позивач звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди 29.08.2025 року, позовна давність не спливла, і відповідно позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. З огляду на все вищевикладене, позивач вважає, що твердження відповідача про незаконність та необґрунтованість позовних вимог є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Представник відповідача ОСОБА_3 24.10.2025 через систему «Електронний суд» направила до суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому просить узадоволенні позову АТ «СК ББС ІНШУРАНС» відмовити повністю, зважаючи на наступне. Позивач посилається на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», однак помилково вважає, що після виплати страхового відшкодування йому належить право вимоги до відповідача. Виплата у розмірі 36803,48 грн здійснена на користь відповідача як потерпілого, а не як винуватця ДТП. Отже, ОСОБА_1 не є особою, яка заподіяла шкоду, і не перебував у жодних регресних зобов`язаннях зі страховиком. Право регресу у страховика могло виникнути лише щодо винної особи - ОСОБА_2 , але не до потерпілого. Щодо строку позовної давності позивач сам зазначає, що виплата відбулася 14.10.2022 р, а позов подано 29.08.2025 р. Верховний Суд України у постанові від 05.04.2017 р. (справа № 6-2806цс16) роз`яснив, що перебіг строку позовної давності у регресних вимогах починається з моменту виплати страхового відшкодування. Таким чином, формально строк дотримано, однак це не підтверджує наявності самої регресної підстави - оскільки відповідач не є винуватцем ДТП. Крім того, твердження про «подвійне відшкодування» є припущенням, яке не підтверджене жодними належними доказами.

28.10.2025 Лисянським районним судом Черкаської області винесено ухвалу про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

27.11.2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просила здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу з підстав, що зазначені у відзиві. Вказували на те, що кошти в сумі 50000 грн., які були отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_2 це кошти за заподіяні збитки внаслідок простою вантажного автомобіля DAF, за допомогою якого ОСОБА_1 перевозив вантажі (урожай зернових) в період сезону збору урожаю, що завдало значних втрат його господарській діяльності.

Суд, вислухавши відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

З матеріалів справи суд встановив, що 24.09.2022 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «DAF ХF 95 480», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «SKODA», д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/209072880 у акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС».

Відповідно до Постанови Ржищівського міського суду Київської області по справі № 694/1751/22 від 16.11.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Постанови Звенигородського районного суду Черкаської області по справі №694/1752/22 від 24.11.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

07.10.2022 року власник пошкодженого автомобіля «DAF ХF 95 480», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до страхового Акту №104543/1 від 13.10.2022 та розрахунку страхового відшкодування вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ПрАТ «СК «Брокбізнес» матеріальний збиток, завданий транспортному засобу «DAF ХF 95 480», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 36803,48 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування відповідачу у розмірі 36803,48 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.10.2022 року.

Як вбачається з розписки, відповідач ОСОБА_1 отримав від винної в ДТП особи ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 50000 грн, що підтверджується розпискою від 07.10.2022 року, написаною відповідачем.

В тексті розписки ОСОБА_1 зазначив наступне: «Я, ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 в присутності громадян ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_5 отримав від ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 грошові кошти в сумі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) в якості компенсації завданих мені збитків, а саме пошкодження мого автомобіля DAF XF35 № НОМЕР_2 з вини ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка сталася 24.09.2022. Зазначена сума коштів є повністю погодженою та остаточною. Жодних претензій матеріального або морального характеру до громадянина ОСОБА_2 я не маю і в подальшому не матиму, що підтверджую власноручним підписом». (а.с. 14)

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст.22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Приписами ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Після проведення страхової виплати ОСОБА_1 , устраховика АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» виникло право зворотної вимоги до винуватця ДТП ОСОБА_2 .

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує, що у відповідача ОСОБА_1 має місце подвійне відшкодування заподіяної йому шкоди, оскільки винуватець ДТП ОСОБА_2 добровільно сплатив потерпілому ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 50 000 грн., що підтверджується розпискою. Просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 36803,48 грн, оскільки відповідач позбавив позивача права зворотної вимоги (регресу) до винуватця ДТП.

Сторона відповідача заперечує подвійне відшкодування завданої шкоди та вказує, що кошти в сумі 50000 грн. не мають характеру страхового відшкодування, а є добровільним відшкодуванням майнових витрат, пов`язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 , адже транспортний засіб «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 використовується ОСОБА_1 у підприємницькій діяльності. У зв`язку із пошкодженням автомобіля він не міг здійснювати перевезення та зазнав фінансових втрат у вигляді вимушеного простою протягом періоду ремонту автомобіля. Саме ці витрати і були відшкодовані винуватцем ДТП у сумі 50 000 грн. та які не були покриті страховою виплатою.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України).

Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи доводи сторін та оцінюючи докази, суд вважає, що позивач не спростував доводи відповідача про те, що кошти, отримані ним від ОСОБА_2 не стосуються страхового відшкодування, а є компенсацією вимушеного простою та втрат у підприємницькій діяльності. Крім цього, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 не повідомляв свого Страховика про сплату коштів потерпілому як страхове відшкодування. Лише після отримання претензії від ПрАТ СК «БРОКБІЗНЕС» з вимогою відшкодування шкоди в порядку регресу, ОСОБА_2 зіслався на розписку та передачу 50000 грн. ОСОБА_1 .

Отже, позивачем не доведено, що отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошового відшкодування шкоди відбулося за рахунок страхового відшкодування, тому твердження про те, що відповідач позбавив позивача права регресної вимоги до винуватця ДТП є безпідставним.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст.4,5,13,76-81,133,141,264-268 ЦПК України, ст. ст.22,23,979,1167,1187,1188,1194 ЦК України, Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» (, адреса: 04050, м.Київ, вул.Білоруська, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн. (вісім тисяч гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15.01.2026.

Реквізити сторін:

Позивач: акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», місцезнаходження: вул. Білоруська, 3 м.Київ, 04050, .

Представник позивача: Бурець Катерина Василівна, реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_8 , місцезнаходження: вул.Малопідвальна, 10 оф.2, м.Київ,

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія БЕСАРАБ