Справа № 685/939/25
Провадження № 2/685/104/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року селище Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Теофіполь

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 23.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №104081732. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт сайті https://miloan.ua/ та/або відповідний мобільний додаток та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору №104081732 від 23.04.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 (далі кредитний договір) з ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. ОСОБА_1 частково виконав кредитні зобов`язання щодо повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. 14.09.2021 згідно з договором факторингу №08Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до позичальників, зокрема і за договором споживчого кредиту №104081732 від 23.04.2021. Сума боргу перед новим кредитором (позивачем) становить 48363,54 грн, з яких: 10289 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36274,54 грн - заборгованість за відсотками, 1800 грн - комісія. 25.07.2025 позивачем відповідачу була надіслана досудова вимога з проханням сплатити кредитну заборгованість за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021, однак заборгованість погашена не була. На підставі викладеного, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 48363,54 грн заборгованості за договором споживчого кредиту № 104081732 від 23.04.2021, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 5000 грн витрат на правову допомогу.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в суд не з`явився, подав заяву про підтримання позовних вимог, просить проводити розгляд справи у відсутності його представника.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки ОСОБА_1 кредитний договір №104081732 від 23.04.2021 з ТОВ «МІЛОАН» не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису він не отримував. Також зазначив, що матеріали справи містять копію договору № 104081732 від 23.04.2021, де позивачем зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, зазначив, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, не додано доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору. Окрім цього, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними. Крім того, позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду технічних доказів, а саме: лог-файлів (журналів дій): детальні записи дій користувача в системі, що включають: IP-адресу, з якої здійснювався доступ до системи, дату та час усіх операцій, включаючи запит на одноразовий ідентифікатор, його отримання та введення, інформацію про пристрій (тип браузера, операційна система), з якого здійснювався доступ; доказів відправки та отримання SMS-повідомлення: підтвердження від оператора мобільного зв`язку про відправку одноразового ідентифікатора на конкретний номер телефону та його доставку, а також не надано підтвердження того, що вказаний номер телефону належить саме відповідачу; доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі (тобто номер, прив`язаний до її банківської картки або іншим чином ідентифікований як її особистий); скріншотів та записів екрану: якщо такі були зроблені в процесі укладення договору. Також зазначив, що позивач стверджує, що відповідачем кредитний договір № 104081732 від 23.04.2021 з ТОВ «Мілоан» був укладений саме в електронному вигляді, однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Також, оскільки ТОВ «Мілоан» зареєстроване як фінансова установа, основним видом діяльності якої, відповідно до КВЕД 64.92 є здійснення діяльності з дання послуг з кредитування, та має свідоцтво, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, виконання Постанов Національного банку України для ТОВ «Мілоан» є обов`язковим. Відповідно до Постанови НБУ від 28.07.2020 року № 107 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», у Додатку 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта), а саме: п. 30 зазначено, що Установа може здійснити верифікацію клієнта фізичної особи також шляхом використання одного з таких способів: 1) отримати від фізичної особи копію ідентифікаційного документа (копії сторінок ідентифікаційного документа, що містять ідентифікаційні дані), на яку накладений КЕП клієнта; 2) здійснити фотофіксацію особи із використанням методу розпізнавання реальності особи з подальшим накладенням КЕП уповноваженого працівника установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото; або отримати копію ідентифікаційного документа або опитувальника, на який накладений КЕП клієнта. Установа може вважати верифікацію клієнта - фізичної особи завершеною лише за умови здійснення нею успішної перевірки відповідності отриманих ідентифікаційних даних. Також зазначив, що відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 104081732 від 23.04.2021 та отримання саме відповідачем цих коштів, а також докази використання грошових коштів відповідачем (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Також зазначив, що на теперішній час відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до договору факторингу № 08Т від 14.09.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитодавець) та ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Крім того, вивчивши надані позивачем докази на підтвердження відступлення права грошової вимоги, представником відповідача встановлено, що додатки 1-4 у матеріалах справи порожні. На підставі викладеного, просить у позові відмовити у повному обсязі.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Ч. 1,3 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» , який діяв станом на день виникнення правовідносин, визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п.22 ч.1 ст.1,ч.1 ст.11, ч. 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 1 ст.3, ч.2 ст 9, ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору, 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою шляхом складання сторонами паспорта споживчого кредиту. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №104081732. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт сайті https://miloan.ua/ та/або відповідний мобільний додаток та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором L23423 . ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит №104081732 від 24.10.2021 (далі договір) з ТОВ «Мілоан» строком на 30 днів (до 23.05.2021 з можливістю пролонгації строку кредитування, передбаченої п.2.3 договору) і ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1800 грн, яка нараховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору), проценти за користування кредитом у розмірі 6120 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору), тип процентної ставки за договором фіксована (п.1.7 договору). Відповідно до умов укладеного договору про споживчий кредит відповідач зобов`язаний був повернути отриманий кредит, сплатити комісію, відсотки за користування кредитом у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів (Додаток 1 до договору по споживчий кредит). П.2.3 договору про споживчий кредит передбачено пролонгацію строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: на пільгових умовах - позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику, позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (можливі періоди продовження строку кредитування 3, 7, 15 дні, максимальна ставка комісії за управління та обслуговування кредиту, відповідно - 3%, 5%, 10%). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору; пролонгація на стандартних (базових) умовах - позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. Викладені обставини підтверджуються змістом договору про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021, в якому на першій сторінці у верхньому лівому куті зазначено: «Підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором L23423. Час: 23.04.2021 10:53», Додатком №1 до договору про споживчий кредит (Графік платежів), анкетою-заявою на кредит, платіжним дорученням 27006670 від 23.04.2021 про перераховані кредитні кошти згідно договору №104081732 на картковий рахунок (номер картки НОМЕР_1 ) в сумі 12000 грн, отримувач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 14.09.2021 згідно з договором факторингу №08Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до позичальників, зокрема і за договором споживчого кредиту №104081732 від 23.04.2021, що підтверджується договором факторингу, Актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягом з Додатку до договору факторингу, платіжними інструкціями. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.08.2021 заборгованість за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021 складає 48363,54 грн, з яких: 10289 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36274,54 грн - заборгованість за відсотками, 1800 грн - комісія.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлені судом обставин справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів того, що електронний платіжний засіб 516874*78 на який перераховані 23.04.2021 кошти в сумі 12000 грн, та номер телефону НОМЕР_3 , за допомогою якого було підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором L23423 о 10 год 53 хв 23.04.2021, належить не йому, тому суд вважає, що у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту, комісією та відсотками за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021, тому позов необхідно задовольнити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 7422,40 грн на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц , від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 24 грудня 2024 року у справі № 206/5280/21.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції від 05.10.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підтвердження понесених витрат у розмірі 5000 грн на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано договір №01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025, додаткова угода до нього №639 від 31.07.2025, детальний опис виконаних робіт, акт про надання послуг №639 від 31.07.2025.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422, 40 грн судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.525,526,530, 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, юридична адреса: 07406, м. Бровари вул. Симона Петлюри, буд.21/1, IBAN НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ») 48363 грн 54 коп заборгованості за договором про споживчий кредит №104081732 від 23.04.2021, а також 2422,40 грн судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча