ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/2226/25
Номер провадження: 22-ц/819/126/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л.В.,

Радченка С. В.,

секретар Андреєва В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ»,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на рішення Великоолександрівського районного суд Херсонської області від 18 серпня 2025 року, у складі головуючого судді Хомик І.І.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Іщук Н.Р., звернулася до суду із позовом до ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за землю, стягнення судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивачки вказувала на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 9,6732 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:028:0033, яка знаходиться за межами с. Сагайдачне (Максима Горького) на території Новорайської ОТГ Бериславського району Херсонської області, та яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_2

07 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Югтранзитсервіс-АГРОПРОДУКТ» було укладено договір оренди землі, зареєстрований за № 00956 від 07 грудня 2011 року.

20 січня 2015 року між позивачем та «Югтранзитсервіс-АГРОПРОДУКТ» та новим орендарем ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» було укладено договір про заміну сторони у договорі оренди.

28 липня 2017 року між орендодавцем, орендарем ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та новим орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду № 900044 до договору оренди землі, за якою право оренди належної позивачеві земельної ділянки перейшло до нового орендаря, а договір оренди в цілому викладено в новій редакції. Відповідно до вказаної редакції договору визначено, що договір діє до 31 грудня 2024 року. Орендна плата встановлена в розмірі 6.65% від нормативної грошової оцінки землі, що складає 19 454,05 грн за рік оренди. Нормативна грошова оцінка землі визначена в сумі 292542,16 грн. Пунктом 4.5. додаткової угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем у строки з 01 серпня по 31 грудня кожного року.

16 лютого 2024 року сторони уклали додаткову угоду, якою строк дії договору було продовжено до 31 грудня 2031 року, а орендну плату визначено в розмірі 8.33% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 24 164,06 грн за кожен рік оренди.

Однак, в порушення умов договору, орендар не виконує належним чином свої обов`язки щодо своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, в результаті чого утворилася заборгованість за 2023 та 2024 роки на загальну суму 43 618,11 грн.

Оскільки відповідач належним чином не виконує взятих на себе обов`язків за договором оренди, позивач істотно позбавляється того, на що він розраховував відповідно до його умов.

Посилаючись на систематичну несплату орендної плати (протягом двох років), що свідчить про істотне порушення умов оренди та є підставою для розірвання договору, позивачка просила суд:

- розірвати договір оренди землі б/н від 07 грудня 2011 року, зареєстрований за № 00956 (зі змінами) в редакції згідно додаткової угоди б/н від 16.02.2024 року, номер запису в Державному реєстрі речових прав про інше речове право 53888550, укладений між орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та орендодавцем ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 9,67 га з кадастровим номером :02:028:0033, що розташована на території Максимогорьківської сільської ради Бериславського району Херсонської області;

- стягнути з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 43 618,11 грн на користь ОСОБА_1 , згідно договору оренди землі б/н від 07 грудня 2011 року, зареєстрованого за № 00956 (зі змінами) в редакції згідно додаткової угоди б/н від 16.02.2024 року, номер запису в Державному реєстрі речових прав про інше речове право 53888550;

- стягнути з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату судового збору в сумі 1 937,92 грн.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 16 липня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС».

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди землі б/н від 07 грудня 2011 року, зареєстрований за № 00956 (зі змінами) в редакції згідно додаткової угоди б/н від 16.02.2024 року, укладений між орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та орендодавцем ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 9,67 га з кадастровим номером :02:028:0033, з урахуванням договору купівлі-продажу від 17.04.2025 року № 1704/25-23 між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС»;

Стягнуто з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 43 618,11 грн на користь ОСОБА_1 , згідно договору оренди землі б/н від 07 грудня 2011 року.

Стягнуто з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату судового збору в сумі 1 937,92 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором обов`язок з виплати позивачу орендної плати. Відповідач систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням договору відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України. При цьому суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, що несплата орендної плати за вказаний період була спричинена форс-мажорними обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання його зобов`язань.

Суд зазначив, що посилання відповідача на можливе потенційне забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами та лист ДСНС не підтверджують фактичної неможливості використання землі, оскільки не містять доказів проведення обстеження чи виявлення вибухонебезпечних предметів.

19 жовтня 2025 року представник ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» - Журик А.Л. подав апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказував на те, що надані ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2013 року №24 «Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили», розпорядження начальника Новорайської СВА Бериславського району Херсонської області від 06 лютого 2024 року №29 «Про надання пільг ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» із місцевих податків та зборів на території Новорайської сільської територіальної громади на І квартал 2024 року», лист ГУ ДСНС України в Херсонській області від 11 червня 2025 року є беззаперечними доказами існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали не лише провадження господарської діяльності Товариством, а і будь-яке використання орендованих земельних ділянок, у тому числі і земельної ділянки що є предметом спору, через потенційно забруднення вибухонебезпечними предметами та підтверджують об`єктивну неможливість використання орендарем орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням через наслідки збройної агресії та через обставини, за які орендар не відповідає, що унеможливлює виконання за договором оренди землі.

Крім того, апелянт зазначає, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не є належним відповідачем у справі внаслідок укладеного ним договору відчуження права оренди з ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС».

Також апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права:

- неналежне повідомлення співвідповідача - ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» про дату, час і місце засідання суду, вказуючи на відсутність в матеріалах справи доказів які б підтверджували таке повідомлення;

- розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, посилаючись на те, що у позовній заяві було відсутнє клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Крім того, ціна позову перевищує 30 (тридцять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є також підставою для розгляду справи в загальному провадженні. Також, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» подано зустрічний позов, що є підставою для розгляду справи за правилами загального позовного провадження;

- подану ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заяву про відвід судді судом першої інстанції не розглянуто у відповідності до процесуального порядку її розгляду, внаслідок чого справу розглянуто неповноважним складом суду, що є підставою для скасування рішення суду;

- право оренди земельної ділянки ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було відчужено ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» на підставі відповідного правочину і таким чином новий орендар несе відповідальність за невиконання зобов`язань за договором. З огляду на це ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не є боржником за зобов`язаннями, передбаченими договором оренди землі, тому відповідно не повинен бути відповідачем за цим позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Іщук Н.Р., яка діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

При цьому зазначила, що доводи апелянта про нібито порушення норм процесуального законодавства при залученні до участі у справі ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», як співвідповідача, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до частини першої статті 49 ЦПК України, позивач має право змінити предмет позову та заявити клопотання про залучення співвідповідача до початку першого судового засідання. Таке клопотання було подано відповідно до вимогам статті 51 ЦПК України. ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» набуло права оренди земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу права оренди від 17 квітня 2025 року. Відповідно до частини п`ятої статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може бути відчужене без погодження з власником. Таким чином, ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» стало стороною у спірному правовідношенні, що обґрунтовує його участь у справі як співвідповідача.

Щодо посилання скаржника про неповідомлення ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» не підтверджуються належними доказами. Ухвала про залучення співвідповідача була винесена 26 травня 2025 року, а питання зміни предмета позову 11 вересня 2025 року. Таким чином у ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» була можливість реалізувати своє право на захист, зокрема через подання пояснень, відзиву або участь у судовому засіданні.

Також адвокат Іщук Н.Р. зазначала, що на її думку, суд першої інстанції правомірно застосував положення частини 4 статті 274 ЦПК України, згідно якої, суд може розглядати справу в порядку спрощеного провадження, якщо вона не входить до переліку винятків, передбачених частиною 3 цієї статті. Апелянт не навів переконливих аргументів, що справа підпадає під винятки, які унеможливлюють спрощене провадження.

Щодо доводів апелянта про розгляд справи неповноважним складом суду адвокат Іщук Н.Р. зазначала про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки відповідачем заяву про відвід судді подано з порушенням строків, встановленим процесуальним законодавством.

Посилання відповідача на розпорядження Новорайської СВА Бериславського району як на такі, що підтверджують факт непридатності спірної земельної ділянки є необґрунтованим, оскільки вказані розпорядження не визнають земельні ділянки, що перебувають в оренді Товариства, непридатними або засміченими вибухонебезпечними предметами, а лише надають пільги на певний строк. Заходи щодо визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами не проводилися.

Товариство не намагалось зв`язатись з орендодавцем та повідомити про неможливість використання вказаної земельної ділянки, також не повідомив і про зміну своєї адреси.

ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не надано доказів на підтвердження, що зазначені спірні земельні ділянки оголошені небезпечними для сільськогосподарського використання. Твердження відповідача щодо неможливості використання орендованих земельних ділянок та сплачувати орендну плату через відсутність доступу до земельних ділянок та повну неможливість їх використання, відсутність безпечного доступу працівників підприємства до ділянок, як встановленого факту не відповідає дійсності.

Крім цього, у листі Головного управління ДСНС України в Херсонській області №66 03-2942/66 16/3 від 11.06.2025 року повідомляється, що їх служба до робіт з розмінування на зазначених територіях не залучалась, роботи з розмінування проводились іншими фаховими відомствами з розмінування. Головне управління ДСНС України в Херсонській області у листі не надає висновку щодо земельної ділянки позивача.

02 листопада 2025 року представником ТОВ «ЮТСАГРОПРОДУКТ» - Журиком А.Л. подані додаткові пояснення, які містять в собі доводи та посилання на докази, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та не містяться в апеляційній скарзі, а отже не можуть бути прийняті судом в силу вимог статті 367 ЦПК України та частини 1 статті 364 ЦПК України.

22 листопада 2025 року представник ТОВ «ЮТСАГРОПРОДУКТ» - Журик А.Л.. подав клопотання, сформувавши його в системі «Електронний суд», про зупинення провадження у справі з підстав, визначених пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, до розгляду Верховним Судом справи № 650/3776/24, яка ухвалена у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суду надана можливість за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі лише у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку колегією суддів не є підставою для зупинення провадження у справі.

Оскільки, перегляд судового рішення у справі № 650/3776/24 на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду не передавався підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні. З огляду на викладене клопотання представника ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» - Журика А.Л. про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

12 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Іщук Н.Р. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки.

Згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачемТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» систематично не виконувався обов`язок зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням договору оренди відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України, та є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати з ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» на користь орендаря.

Проте, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

У частині першій статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи (частина друга статті 39 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути мотивований і заявлений протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений у статті 40 ЦПК України, відповідно до якої питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

При цьому, відповідно до вимог частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Слід зазначити, що право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законодавством і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

Для гарантування того, що суд, який розглядає справу, є об`єктивним і неупередженим, чинне процесуальне законодавство встановлює дворівневий порядок розгляду відводу: спочатку суддею (суддями), якому (яким) заявлено відвід, а у разі визнання відводу необґрунтованим - іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається шляхом автоматизованого розподілу.

Так, представник ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ», звернувся 20 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду із заявою про відвід судді Хомик І.І.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства подана заява про відвід підлягала вирішенню у порядку статей 40-41 ЦПК України із наданням зазначеним у заяві доводам відповідної оцінки.

Проте, судом першої інстанції, всупереч наведеним положенням законодавства, подана ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» заява про відвід судді Хомик І.І. не розглянута. В матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення щодо результатів розгляду такої заяви.

Порушення судом порядку вирішення відводу свідчить про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо розгляду цієї справи неповноважним складом суду, у зв`язку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі пункту 1 частини третьої статті376 ЦПК України та ухвалює нове судове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Дослідивши всі обставини справи, проаналізувавши надані позивачем та представником відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції докази, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати посилаючись на те, що відповідач (орендар) ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» не виконав обов`язок зі сплати орендної плати за 2023-2024 роки, що є істотним порушенням умов укладеного між ними договору оренди землі та підставою для його розірвання і стягнення заборгованості з орендної плати.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВМО № 674688 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:028:0033, загальною площею 9,6732 га., розташованої за межами с. Сагайдачне (Максима Горького) Бериславського району, Херсонської області, Новорайська ОТГ. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, номер запису про право власності 53888511.

07.12.2011 року ОСОБА_1 уклала договір оренди належної їй земельної ділянки з ТОВ «ЮГТРАНЗИТСЕРВІС-АГРОПРОДУКТ», який було зареєстровано у Бериславському районному відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.12.2011 року № 00956.

Згідно з додатковою угодою від 20.01.2015 року до Договору оренди землі, було залучено нового орендаря ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС».

28.07.2017 року між орендодавцем, орендарем та новим орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» була укладена додаткова угода № 900044, за якою право оренди перейшло до нового орендаря, а договір оренди в цілому викладено в новій редакції, встановлено строк дії договору до 31.12.2024 року. Орендна плата встановлена в розмірі 6.65% від нормативної грошової оцінки землі, що складає 19 454.05 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 29 2542.16 грн. Пунктом 4.5. угоди встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року.

16.02.2024 року сторонами було укладено додаткову угоду, якою договір оренди землі викладено в новій редакції, продовжено строк оренди до 31 грудня 2031 року, орендна плата визначена у розмірі 8,3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та становить 24 164,06 грн за повний рік оренди.

Згідно з умовами договору оренди та додаткових угод, орендна плата мала сплачуватися до 31 грудня кожного року.

У подальшому ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» передав право оренди спірної земельної ділянки ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», уклавши договір купівлі-продажу від 17.04.2025 року за № 1704/25-23.

Враховуючи умови укладених між сторонами договорів відповідач ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2023 та 2024 роки до31 грудня кожного поточного року (2023 рік 19 454,05 грн, 2024 рік 24 14,06 грн),однак цього не виконав. Загальна сума боргу становить 43 618,11 грн.

Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», зокрема платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договором. Натомість, представник позивача послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2023 та 2024 роки.

Не містять матеріали справи і доказів того, що новий орендар вказаної земельної ділянки ТОВ «ПЕРЕМОГА ПЛЮС» на даний час здійснює господарську діяльність на орендованій земельній ділянці, виконує умови договору оренди, зокрема щодо цільового використання землі, її обробітку та оплати орендної плати.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

Договір оренди землі, відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець, відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату» орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено апеляційним судом, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» систематично не виплачувало орендодавцю орендну плату у строки, визначені умовами укладеного між ними договору та додатковими угодами про оренду землі, що відповідно до наведених норм права є суттєвими порушеннями умов договору, та такими, що позбавили позивача права на те, на що він розраховував погоджуючись на укладення договорів оренди (стаття 651 ЦК України). Неодноразова (два і більше випадків) несплата орендної плати утворює систематичне порушення умов договору, та є підставою для розірвання договорів оренди відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Колегія суддів зазначає, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримала того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати у строки обумовлені договором є самостійною підставою для розірвання такого договору.

Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України.

Зокрема, такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі№ 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Оскільки позивач мотивувала позовні вимоги тим, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» вчасно не сплачувало орендну плату за 2023 - 2024 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін до 31 грудня поточного року, чого ним зроблено не було.

Відповідач ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» факт невиплати орендної плати за 2023 та 2024 роки не заперечував, посилаючись на те, що заборгованість по орендній платі за вказаний період виникла виключно з обставин, пов`язаних з військовою агресією рф проти України, що стало підставою для введення військового стану з 24 лютого 2022 року, окупацією Херсонської області та забруднення орендованої земельної ділянки вибухонебезпечними предметами.

За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі №757/58385/16-ц).

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦКМ України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору.

Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦПК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі №913/20/21».

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України(постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Спірна земельна ділянка розташована за межами с.Сагайдачне (Мксима Горбкого) Бериславського району Херсонської області Новорайська ОТГ, місце розташування якої у період з квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувало під тимчасово окупацією рф, а з 11 листопада 2022 року Новорайську сільську територіальну громаду Бериславського району Херсонської області віднесено до території можливих бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року№ 376, який є чинним.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, лише на протязі 2022 року, оскільки земельна ділянка у певний період 2022 року перебувала під тимчасово окупацією, тому в цей період орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів.

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо неможливості виплати орендної плати за 2023, 2024 роки відповідач посилався на наявність обставин, за які він не відповідає, що унеможливлює розірвання договору оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати за цей період. При цьому ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» посилається на лист Торгово-Промислової Палати України від 28.02.22р. № 2924/02.1-7.1.

Так, в листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, розміщеному на офіційному сайті, Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з наведеними положеннями закону та висновками Верховного Суду у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство обмежилось лише посиланням на військові дії на території України та Херсонської області зокрема, але не надало доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислової палати в Україні із засвідченням таких обставин.

Розпорядженням ХОР від 01 березня 2023 року №24 «Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили», яким ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» внесений у перелік суб`єктів господарювання, що постраждав внаслідок обставин непереборної сили прийнятий на підставі листа ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та його не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Крім того, вказане розпорядження не містить будь-яких відомостей на підтвердження доводів представника Товариства щодо наявності конкретних обставин, які унеможливлювали використання відповідачем об`єкту оренди і, як наслідок, виконання ним своїх зобов`язань за договором оренди землі.

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо неможливості виплати орендної плати за 2023, 2024 роки відповідач також посилається на наявність обставин непереборної сили, за які він не відповідає, що унеможливлює розірвання договору оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати за цей період та на неможливість використання орендованих земельних ділянок позивача через її потенційне замінування та існування загрози загроза для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки.

Проте жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Спірна земельна ділянки розташована в межах Новорайської ОТГ Бериславського району, Херсонської області, яка з 11 листопада 2022 року віднесена до території можливих бойових дій.

Отже бойові дії у 2023 та 2024 роках на вказаній території не велися.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачці орендної плати за 2023 та 2024 роки.

Посилання відповідача на неможливість використання орендованої земельної ділянки через її забруднення вибухонебезпечними предметами також є необгрунтованим, оскільки ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про відсутність протягом 2023 -2024 років, за який відповідачем не вносилася орендна плата, можливості користуватися земельною ділянкою через військову агресію рф проти України, забруднення спірних земельних ділянок вибухонебезпечними предметами, а також через знищення та розкрадання належного Товариству майна.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, що відповідач здійснював дії щодо, наприклад, звернення до компетентних органів з приводу обстеження та розмінування земельних ділянок з метою усунення перешкод у користуванні ними, звернення з листами до позивача про наявність вказаних перешкод та звільнення відповідача у зв`язку з цим від сплати орендної плати тощо, що могло б свідчити про здійснення відповідачем дій щодо доведеності наявності дійсних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання, що, в свою чергу, могло б розглядатися як підстава для застосування частини шостої статті 762 ЦК України.

Посилання відповідача на лист Головного управління ДСНС України у Херсонській області №б/н від 27 травня 2025 року, як на підтвердження забруднення спірних земельних ділянок вибухонебезпечними предметами, є необгрунтованим, оскільки даний лист не доводить належним чином факту дії обставин непереборної сили, не підтверджує виникнення правових підстав для звільнення відповідача від обов`язку виконання грошового зобов`язання за договором оренди землі та не свідчить про наявність передбачених законом умов для розірвання договору з ініціативи відповідача. Так, відповідно до інформації, що міститься у вказаному листі піротехнічні розрахунки ДСНС до робіт з розмінування на відповідних земельних ділянках не залучались, а самі роботи проводились іншими фаховими відомствами, при цьому не вказано, які саме органи виконували такі роботи, на підставі яких документів і в яких межах. Твердження щодо потенційної забрудненості ділянок вибухонебезпечними предметами носить гіпотетичний та попереджувальний характер, оскільки жодного обстеження земельної ділянки, яка є предметом даного спору, ГУ ДСНС не проводило, як і не зазначало факту наявності на ній вибухонебезпечних предметів або неможливості її використання. Крім того, лист не містить відомостей неможливості використання саме спірної земельної ділянки.

Посилання представника Товариства на розпорядження начальника Новорайської сільської військової адміністрації, якими ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» надано пільги з нарахування та сплати орендної плати за землі комунальної власності, єдиного податку четвертої групи для юридичних осіб та мінімального податкового зобов`язання за відповідні періоди у 2023-2024 роках, як на обставини, які унеможливлювали сплату орендної плати за 2023, 2024 роки, апеляційний суд вважає безпідставними. Вказані розпорядження видані лише у зв`язку з потенційною загрозою забруднення земельних ділянок господарства вибухонебезпечними предметами, та не містять відомостей щодо визнання спірних земельних ділянок забрудненими вибухонебезпечними предметами, і не звільняють Товариство від обов`язку сплачувати орендну плату за орендовані земельні ділянки приватної власності.

Таким чином, з урахуванням відсутності належних доказів об`єктивної неможливості використання земельної ділянки та невиконання відповідачем ТОВ «ЮТС-АГРОПОДУКТ» свого обов`язку щодо належного обґрунтування форс-мажорних обставин у конкретному правовідношенні, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог щодо розірвання укладеного між сторонами договору оренди (з урахуванням укладеного між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС договору купівлі-продажу від 17.04.2025 року за № 1704/25-23). За встановлених судом обставин спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання умов договору, а саме: систематичного (два роки) невиконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору.

Щодо заявлених вимог по стягненню заборгованості з орендної плати колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Отже, у відповідача у зв`язку з укладенням договору та прийняттям в користування об`єкта оренди виникло зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час користування земельною ділянкою. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом орендна плата відповідачем не сплачувалась за 2023 та 2024 роки.

Частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 травня 2018 у справі № 910/7495/16 зазначила, що підставою для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Таким чином, підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то, на підставі наведеної правової норми, він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 910/14244/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 911/1064/21.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про неможливість використовувати об`єкт оренди після деокупації територіальної громади, тобто в період 2023, 2024 років. Також відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про неможливість використовувати об`єкт оренди в зазначений період часу, чи будь-яких доказів, підтверджуючих намагання відповідача здійснювати господарську діяльність на орендованій земельній ділянці.

Звільнення від орендної плати не може бути застосовано, якщо не доведено факт неможливості використовувати об`єкт оренди. Орендарю необхідно довести прямий причино-наслідковий зв`язок між обставинами, що знаходяться поза його волею, та неможливістю користування орендованим майном. Тобто необхідно довести, що саме конкретні обставини, за які орендар не відповідає, унеможливили користування таким орендарем цим майном. Адже існування таких обставин саме по собі не означає автоматичної неможливості користування орендованим майном і не звільняє від сплати орендної плати.

Розмір заборгованості за договором оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:028:0033, який підлягає стягненню з відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», повинен становити за 2023 рік - 19 454,05 грн, 2024 рік 24 14,06 грн. Загальна сума боргу становить 43 618,11 грн.

Отже, з урахуванням вимог закону, встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з боржника підлягає стягненню заборгованість за договором оренди земельної ділянки в загальному розмірі 43 618,11 грн.

При цьому, вказана заборгованість підлягає стягненню без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством, оскільки у матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем обов`язку податкового агента щодо утримання та перерахування податків із суми орендної плати, яка належить до сплати позивачу.

Щодо факту відчуження ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» права оренди земельної ділянки на користь ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне,

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про оренду землі» у разі відчуження права оренди земельної ділянки таке право переходить до особи, на користь якої воно відчужене. Разом з тим, згідно з частиною п`ятою статті 6 зазначеного Закону, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом.

Отже, саме з моменту державної реєстрації переходу права оренди новий орендар набуває юридично значущих прав та обов`язків щодо користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору про відчуження (продаж) права оренди земельних ділянок, укладеного 17 квітня 2025 року між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», право оренди землі строком на один рік перейшло до ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС».

При цьому, жодних доказів, що за умовами вказаного договору до ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» перейшов обов`язок виплати позивачу заборгованості з орендної плати за 2023 , 2024 роки матеріали справи не містять.

Оскільки виниклі між сторонами спірні правовідносини стосуються періоду 2023-2024 років, тобто часу, який передував відчуженню права оренди землі (квітень 2025 року), то визначення співвідповідачами у справі ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (який мав висловити свої доводи та надати заперечення проти пред`явлених вимог) та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» (до якого лише тимчасово перейшли права та обов`язки орендаря), є процесуально виправданим, та, враховуючи всі обставини справи, колегія суддів вважає, що саме ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», як орендар земельної ділянки у 2023-2024 роках, повинно сплатити орендодавцю заборгованість з орендної плати.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, порушення судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду колегією суддів матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції скасоване у зв`язку з порушення норм процесуального закону та колегією суддів винесено постанову про задоволення позовних вимог, судові витрати за подання апеляційної скарги доцільно залишити за ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачувався судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 937,92 грн.

Таким чином,з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» підлягає стягненню судовийзбір накористь ОСОБА_1 у розмірі 1 937,92 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» - Журика Андрія Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Іщук Надія Ростиславівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за землю та стягнення судових витрат задовольнити.

Розірвати договір оренди землі б/н від 07 грудня 2011 року, зареєстрований за № 00956 (зі змінами), в редакції згідно додаткової угоди б/н від 16.02.2024 року, укладений між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (, адреса місцезнаходження: Україна, 12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Оліївка, вул. Звягельська, будинок 19А) та орендодавцем ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 9,67 га з кадастровим номером :02:028:0033, з урахуванням договору купівлі-продажу від 17.04.2025 року № 1704/25-23 між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (, адреса місцезнаходження: Україна, 12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Оліївка, вул. Звягельська, будинок 19А) заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 43 618.11 грн на користь ОСОБА_1 , згідно договору оренди землі б/н від 07 грудня 2011 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (, адреса місцезнаходження: Україна, 12402, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Оліївка, вул. Звягельська, будинок 19А) на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 1 937,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.А.Приходько

Судді: Л.В.Базіль

С.В.Радченко