П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Миколаїв

справа №490/5332/25

провадження №22-ц/812/140/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шолох Л. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1984 року та диплому серії НОМЕР_2 від 04 липня 1984 року.

Заявниця вказувала, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому претендує на призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04 червня 2025 року вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за своїм місцем знаходженням із заявою про призначення пенсії за віком.
Її заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області. Вказане управління відмовило їй у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, оскільки до нього не були зараховані періоди її навчання у Миколаївському кооперативному технікумі, що підтверджує диплом серії НОМЕР_2 від 04 липня 1984 року, та роботу, яку доводить трудова книжка серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1984 року.
Це сталося через те, що прізвище та ім`я, зазначені у дипломі та трудовій книжці, не відповідають її паспортним даним.
На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, навіть за наявності свідоцтва про зміну прізвища, імені та по батькові серії НОМЕР_3 від 21.04.1987, неможливо однозначно ідентифікувати зазначені диплом та трудову книжку як такі, що належать ОСОБА_1 .
Посилаючись на вказане, заявник вважала, що для призначення їй пенсії необхідно встановити факт належності їй вказаних вище диплому та трудової книжки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1984 року та диплому серії НОМЕР_4 від 04 липня 1984 року.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця довела заявлені нею вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, управління зазначало, що із поданої заявницею заяви та письмових заперечень управління вбачається наявність спору з приводу права заявниці на призначення пенсії за віком, в якому вона, з юридичної точки зору, не погоджується з рішенням (актом) індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень про відмову у призначенні їй пенсії. Цей спір виник не із цивільних правовідносин, а із публічно-правових, розгляд яких здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

За такого, на думку апелянта, заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Захист прав заявниці, якщо вона вважає їх порушеними, може відбутися шляхом подання позову до адміністративного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 від 15.11.1996 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Ольгополь Єланецького району Миколаївської області. 17 жовтня 1987 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , 1966 р.н.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 грудня 1984 року вбачається, що вона заповнена щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має середню спеціальну освіту, спеціальність товарознавець. Зміна прізвища на ОСОБА_4 виконано на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 17.10.1987. Зміну імені на ОСОБА_5 виконано на підставі паспорту серії НОМЕР_7 від 28.04.1987.

Зі змісту диплому серії НОМЕР_2 від 04 липня 1984 року випливає, що щодо ОСОБА_6 у 1982 році вступила до Миколаївського кооперативного технікуму і у 1984 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності товарознавство та організація торгівлі продовольчими товарами. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 04 липня 1984 року ОСОБА_6 присвоєно кваліфікацію товарознавця.

Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 від 21.04.1987 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у селі Ольгополь Єланецького району Миколаївської області, змінила ім`я на ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвища, імені, по батькові 21 квітня 1987 року зроблено запис за №3.

З повторно отриманого 13 жовтня 1987 року свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Ольгополь Єланецького району Миколаївської області. Її батьком є ОСОБА_9 , матір`ю ОСОБА_10 .

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 17.10.1987 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у смт Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася у селі Ольгополь Єланецького району Миколаївської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 уклали шлюб, після чого обидвом подружжям присвоєні прізвища: ОСОБА_4 (чоловік) та ОСОБА_4 (дружина).

12 червня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області ухвалило рішення №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . У рішенні вказано, що за наданими документами її страховий стаж становить 15 років 10 місяців 28 днів, який обчислено за свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 23.08.1988 серії НОМЕР_8 , довідкою від 28.04.2025 №731/2-25т, яка видана Заводським управлінням Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості, та за даними Реєстру з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків по 30.04.2025. За розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди: навчання у Миколаївському кооперативному технікумі з 01.09.1982 по 04.07.1984 за дипломом від 04.07.1984 серії НОМЕР_2 , який видано на ім`я ОСОБА_6 ; роботи за записами трудової книжки від 03.12.1984 серії НОМЕР_1 , в якій зміну імені з ОСОБА_12 на ОСОБА_5 зроблено на підставі паспорту від 28.04.1987 серії НОМЕР_7 . Водночас, долучено свідоцтво про зміну прізвища, імені, по батькові від 21.04.1987 серії НОМЕР_3 , в якому зазначено про зміну імені з ОСОБА_13 на ОСОБА_5 . Відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження про встановлення факту належності їй відповідних правовстановлюючих документів. Встановлення даного факту заявниці необхідно у зв`язку із відмовою органами ПФУ у призначенні їй пенсії за віком згідно з рішенням №89 від 12 червня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 серпня 2024 року у справі № 522/7723/23 та від 22 жовтня 2025 року у справі №399/17/24.

Також у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №733/324/21, від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 та від 05 лютого 2025 року у справі №595/1959/23 вказано, що заява про встановлення факту належності документів, серед іншого, трудової книжки та довідок про уточнення стажу роботи, в яких по-батькові заявника вказано неправильно, за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності їй відповідних правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 вказувала, що встановлення даного факту їй необхідно у зв`язку із відмовою органами ПФУ у призначенні їй пенсії за віком, тому що її прізвище та ім`я, вказані у трудовій книжці та дипломі не відповідають її прізвищу та імені, зазначеному у її паспорті громадянина України.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниця довела заявлені нею вимоги, а тому вони підлягають задоволенню. Суд вважав, що заявлені заявницею вимоги мають бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважало, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки між сторонами існує публічно-правовий спір, який мав розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги вказаного управління.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені заявницею вимоги мають розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на те, що заявниця повинна була не звертатися з заявою про встановлення юридичних фактів, а оскаржувати прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області рішення, колегія суддів, за встановлених обставин, вважає безпідставним.

Обраний заявницею спосіб відновлення її прав відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо ухвалене з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 16 січня 2026 року.