Справа № 447/1185/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В. Р.
Провадження № 22-ц/811/1284/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Р.В. Савуляка, Ю.Р. Мікуш

розглянувши в місті Львові в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

25.04.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування 39 941 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову покликався на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №475592 від 01.06.2023 року він 01.06.2023 року о 03 год. 11 хв на автодорозі Київ-Чоп 586 км+500 м, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.01., перетнув лінії та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, який поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового синього, червоного кольору, чим порушив п.2.4 та п.8.9б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122-2 КУпАП. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 13.09.2023 року у справі №447/1834/23 закрито провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в негативних емоціях, тривозі, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, що викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, а також приниженні гідності і втраті авторитету серед оточуючих. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України (шляхом списання з єдиного казначейського рахунку) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду оскаржило Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам закону. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Разом з тим, складання протоколу є лише процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП України є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Крім того, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Вважає, що позивач у даній справі не довів належними доказами заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 було завдано фізичний біль чи моральні страждання внаслідком притягнення його до адміністративної відповідальності. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем безпідставно розраховано суму завданої йому моральної шкоди, виходячи з розміру середньої заробітної плати, яка згідно даних Львівської обласної державної служби зайнятості станом на 01.03.2023 року становить 10 493 грн. Вважає, що розмір моральної шкоди, яку просив стягнути позивач з відповідача, свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер пред`явленого ОСОБА_1 позову, поданного ним з метою безпідставного збагачення, а не відшкодування завданих збитків.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України відшкодовується державою.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 475592 від 01.06.2023 року, складеного інспектором СРПП ВнП №2 Стийського РУП ГУНП у Львівської області лейтенантом поліції Русланом Скрипцем, 01.06.2023 року об 03 год. 11 хв. на автодорозі Київ-Чоп 586 км+500 м, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожньої розмітки (перетнув лінії) та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, який було здійснено шляхом увімкнення проблискового маячка синього, червоного кольору, чим порушив п.2.4 та п.8.9 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 13.09.2023 року провадження у справі №447/1834/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення патрульним не дотримано вимог КУпАП, Інструкції та не надано суду належних і допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху, в трому числі ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями працівників поліції, що полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, а також враховано, що позивач змушений був докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду з позовами про скасування щодо нього неправомірних рішень органів державної влади.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню в користь позивача, суд першої інстанції, не в повній мірі врахував висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року (п. 54) та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року (п. 76), відповідно до яких визнання судом порушення права особи саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі, а також положення ст. 23 ЦПК України, характер завданої шкоди, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, а відтак розмір моральної шкоди, визначений судом слід змінити, зменшивши таку до 3 000 грн, що буде, на думку колегії суддів, достатньою та справедливою сатисфакцією порушеного права позивача.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України (шляхом списання з єдиного казначейського рахунку) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Р.В. Савуляк

Ю.Р. Мікуш