Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2026 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначила, що їхня дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття і на даний час навчається в Житомирському державному університеті імені Івана Франка за спеціальністю «А4 Середня освіта» денної форми навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати таку допомогу, але добровільно її не надає. З огляду на це, позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_2 щомісячно аліментів на її користь на дочку ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення її навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, відповідачем подано до суду відзив, в якому, посилаючись на наявність обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, просить суд ухвалити рішення, яким визначити аліменти на повнолітню дочку в твердій грошовій сумі в розмірі 1700,00 грн до закінчення її навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Крім цього вказав на недоведеність позивачем права на звернення до суду з даним позовом (відсутні докази щодо фактичного місця її проживання разом з повнолітньою дочкою, яка продовжує навчання) та потреби дочки ОСОБА_3 у зв`язку з її навчанням у матеріальній допомозі батька.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

ОСОБА_3 навчається в Житомирському державному університеті імені Івана Франка за спеціальністю «А4 Середня освіта» навчально наукового інституту філології та журналістики очної (денної) форми за кошти державного бюджету, терміном навчання до 31 грудня 2026 року, що підтверджується довідкою з навчального закладу.

Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08 вересня 2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 з 03 жовтня 2023 року безтерміново встановлена друга група інвалідності (загальне захворювання) та останній перебуває на обліку в Кременчуцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області і отримує щомісячну пенсію по інвалідності в розмірі 7550,57 грн. Крім цього, ОСОБА_2 визнано непридатним до військової служби та виключено з військового обліку. Вказані обставини стверджуються довідкою про доходи від 17 листопада 2025 року, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 03 жовтня 2023 року, пенсійним посвідчення від 02 січня 2024 року, довідкою військово-лікарської комісії від 19 січня 2023 року та витягом військово-облікового документа з офіційного мобільного застосунку Міністерства оборони України «Резерв +».

Згідно наказу № 39/к від 29 травня 2025 року, ОСОБА_2 займає посаду оператора комп`ютерного набору (код КП 4112) у відділі експертизи, моніторингу та реформування охорони здоров`я, кабінет комп`ютерної обробки інформації комунальної установи «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 15 листопада 2025 року та від 26 листопада 2025 року вбачається, що дохід ОСОБА_2 за період з січня 2024 року по жовтень 2025 року становить 153820,31 грн, а з квітня 2025 року по червень 2025 року становить 37681,15 грн.

Згідно витягів з Реєстру територіальних громад від 19 січня 2023 року та від 10 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 (відповідач у справі) та ОСОБА_5 (мати відповідача) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пенсійного посвідчення від 13 квітня 2007 року та довідки про доходи від 20 листопада 2025 року, ОСОБА_5 встановлено пенсію довічно та остання перебуває на обліку в Кременчуцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області і отримує щомісячну пенсію за віком в розмірі 4118,59 грн.

Платіжними інструкціями від 27 грудня 2024 року підтверджується факт перерахування відповідачем коштів на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 1615,29 грн, в сумі 2,48 грн, в сумі 2,54 грн, в сумі 18,97 грн, в сумі 18,97 грн, в сумі 23,87 грн, в сумі 30,24 грн, в сумі 32,46 грн, в сумі 71,20 грн, в сумі 102,99 грн, в сумі 125,97 грн та в сумі 310,40 грн.

Крім цього, платіжними інструкціями від 17 серпня 2025 року, від 13 вересня 2025 року, від 16 жовтня 2025 року, від 15 листопада 2025 року та від 04 грудня 2025 року підтверджується факт перерахування ОСОБА_2 коштів (аліментів) на рахунок ОСОБА_3 на загальну суму 6500,00 грн.

Матеріали справи містять товарні чеки та видаткову накладну на придбання медичних засобів, що надані ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної, фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Статтею 199 Сімейного кодексу України (СК України) встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Згідно зі статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина або дочки, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Загальними положеннями ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом та заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 спільна дочка ОСОБА_3 досягла повноліття і на даний час навчається у закладі вищої освіти денної форми навчання, на підтвердження чого надано відповідну довідку з навчального закладу та зазначено, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей та одноособово забезпечує повнолітню дочку продуктами харчування, придбанням підручників, оплачує навчання та проживання у гуртожитку.

Разом з тим, належних та допустимих доказів щодо сімейного стану позивача - перебування на її утриманні інших осіб (двох неповнолітніх дітей), матеріали справи не містять.

При цьому, суд зауважує, що утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, має комплексний характер і спрямований на забезпечення належних умов життя повнолітньої дитини на період навчання, оскільки період здобуття освіти об`єктивно обмежує її можливість повною мірою самостійно забезпечувати власні потреби.

Відтак, аліменти у даній категорії справ покликані покривати сукупність життєво необхідних витрат особи на харчування, проживання, одяг, медичне забезпечення, транспорт, побутові потреби та інші витрати повсякденного характеру, без яких неможливе належне існування. До складу таких витрат природно входять і пов`язані з навчанням витрати, зокрема на оплату навчальних матеріалів, проїзд до місця навчання, проживання за місцем його проходження тощо. Однак, це не випливає з обов`язку позивача надавати документальне підтвердження абсолютно усіх можливих витрат, пов`язаних з навчанням, як умови для виникнення права на утримання. Предметом доказування у таких справах є не детальний розрахунок витрат, а наявність об`єктивної потреби у матеріальній допомозі та можливість її надання платником аліментів.

Наявність у матеріалах справи доказів здобуття повнолітньою дитиною освіти самі по собі вже підтверджують наявність регулярних витрат, безпосередньо пов`язаних з освітнім процесом. Витрати на підручники, проїзд тощо є типовими та неминучими супутніми витратами студента, тому їх існування не потребує доказування як виключної обставини, якщо інша сторона не довела їх відсутність або повну самостійність повнолітньої дитини у фінансовому забезпеченні.

Суд враховує, що ОСОБА_3 досягла повноліття та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батька, навчання на денній формі суттєво утруднює можливість особистого працевлаштування та отримання нею іншого доходу, вона потребує матеріальних витрат на продукти харчування, одяг та взуття, засоби гігієни, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. Необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Відповідач є особою, яка втратила працездатність (має другу групу інвалідності (загальне захворювання), отримує пенсію по інвалідності та офіційно працює. Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин отримання ОСОБА_2 інших доходів, наявності у нього майна, грошових коштів або витрат, визначених пунктом 3-2) частини 1 статті 182 СК України, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідачем не доведено достовірно обставин щодо його тяжкого матеріального стану, зокрема перебування на його утриманні непрацездатного члена сім`ї (матері ОСОБА_5 ), яка є пенсіонером та отримує щомісячно пенсію у розмір 4118,59 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить у розмірі 2920,00 грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 3028,00 грн; осіб, які втратили працездатність, - 2361,00 грн.

Отже, дохід відповідача, який складається з пенсійних виплат, заробітної плати та інших доходів, не є нижчим ніж прожитковий мінімум, встановлений чинним законодавством, що свідчить про можливість останнім надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Як вбачається зі змісту відзиву, відповідач, визнаючи факт навчання повнолітньої дочки у вищенаведеному навчальному закладі, не заперечує свого обов`язку сплачувати аліменти для повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1700,00 грн.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Таким чином, враховуючи, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, встановлення потреби в її утриманні на період навчання, беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також часткове визнання ним позову, з огляду на приписи частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо можливості утримання 50 відсотків відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, суд приходить до висновку, що розмір аліментів має становити в твердій грошовій сумі в розмірі 1700,00 грн щомісячно, що забезпечить паритет інтересів сторін.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач є звільненою від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, а відповідач - інвалідом ІІ групи, то судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтею 199 СК України, статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) аліменти на повнолітню дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1700,00 грн, починаючи з 30 вересня 2025 року на період її навчання до 31 грудня 2026 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Судовий збір в розмірі 1211,20 грн компенсувати за рахунок держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.В. Ковальчук