Справа № 352/1652/25
Провадження № 22-ц/4808/177/26
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О. В.,

суддів: Бойчука І. В., Мальцевої Є. Є.,

з участю секретаря Кузнєцова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на рішення Тисменицького районного суду від 03 листопада 2025 року, у складі судді Кузьменка С.В.,у справі за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18 листопада 2020 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг «monobank», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 , що зазначено у розділі І Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 100 000,00 грн.

У зв`язку із порушенням умов договору про надання банківських послуг від 18.11.2020 зі сторони відповідачки перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 03.04.2025 становила 126695,57 грн.

Просив стягнути з відповідачки на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 126 695,57 грн та судові витрати, які складають зі сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 03 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Македон О. А. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту monobank, а також процедури ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.

Зазначає, що договір про надання банківських послуг складається з анкети-заяви, а також умов в правил надання банківських послуг, тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту. Тому невиконання боржником умов договору, на які він погодився та ознайомився в анкеті-заяві та непогашення у повному обсязі заборгованості перед банком матиме наслідком порушення фундаментального положення про обов`язковість договору.

Безпідставними є посилання суду на недоведеність з боку банку, що саме ці умови і правила розумів відповідач і ознайомився і погодився з ними, оскільки не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».

Загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за договором становить 126 695,57 грн, яка складається із:загального залишку заборгованості за тілом кредиту 126 695,57 грн.

Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

Відповідачка ОСОБА_1 правом на подачу відзиву не скористалася.

Представник апелянта АТ «Універсал Банк» та відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних матеріалів справи не вбачається доведеним факт надання відповідачці кредитних коштів за кредитним договором та, як наслідок, недоведеним є факт виникнення у відповідачки заборгованості перед позивачем.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг щодо продуктів monobank| Universal Bank, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms, складають договір про надання банківських послуг. Просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом.

Підписанням анкети-заяви відповідачка засвідчила генерацію ключової пари удосконалено електронного підпису з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що удосконалений електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису.

У наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18 листопада 2020 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 , відповідно до якого станом на 03 квітня 2025 року залишок простроченої заборгованості відповідачки перед позивачем становить 126 695, 57 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за тілом кредитом 126 695,57 грн.

За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на предмет спору та обставини, на які посилалося АТ «Універсал Банк», останнє було зобов`язане надати суду докази на підтвердження укладення між ним та ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг від 18.11.2020, надання відповідачці кредиту у відповідності до умов договору та наявності заборгованості у відповідному розмірі.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Судом встановлено, що 18 листопада 2020 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого відповідачці відкрито договір кредитна лінія. Відповідно до умов кредитної лінії, відповідачка має повернути отримані кошти в строк до 62 днів з моменту отримання коштів, сума кредитного ліміту до 500 000 гривень.

18 листопада 2020 року відповідачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 100 000 гривень.

Разом з тим, позивачем не надало суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт надання відповідачу кредитних коштів.

Відповідно до частини 2, 3 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

До позову додано копію анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 18 грудня 2020 року; покрокову інструкцію активації картки Monobank та підписання УЕП умов та правил; Умови і правила обслуговування в АТ «Універсалбанк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank); паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, відповідно до якого тип кредиту поновлювальна, строк кредитування становить 25 років з правом автоматичного продовження, сума кредитного ліміту до 500 000 гривень; чорна карта monobank, відповідно до якої пільговий період за картою становить до 62 днів, розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами становить 4% від заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості), базова відсоткова ставка 3,1 % на місяць, збільшена відсоткова ставка на місяць за картою на суму загальної заборгованості становить 6,2% на місяць ( нараховується у випадку простроченої заборгованості); розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18 листопада 2020 року станом на 03 квітня 2025 року; довідку про розмір встановленого кредитного ліміту; копію паспорту відповідачки.

Судом встановлено, що виписку з особового рахунку відповідачка матеріали справи не містять.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.11.2020 укладеного між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 03.04.2025 то такий розрахунок містить інформацію за договором починаючи з 27.06.2023, згідно якого залишок поточної заборгованості за наданим кредитом становив 4964,50 грн. Разом з тим розрахунок заборгованості не містить будь-якої інформації починаючи з дня укладення договору, тобто з 18.11.2020 по 27.06.2023.

Відтак неможливо з`ясувати час та суму одержаного відповідачкою кредиту в межах кредитного ліміту, порядок та суми погашення та нарахування заборгованості.

Отже, наданий АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» розрахунок заборгованості, складений позивачем самостійно, не є належним і допустимим доказом факту надання відповідачці кредитних коштів та виникнення заборгованості за цим договором.

Крім того, довідка про розмір встановленого кредитного ліміту, відповідно до якої 18 листопада 2020 року відповідачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 100 000 гривень, не містить даних коли саме такий кредитний ліміт встановлено та чи такий не змінювався.

Таким чином, позивачем не надано доказів зарахування відповідних коштів на рахунок відповідача або доказів наявності та погашення заборгованості за договором, зокрема шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача чи їх списання. У матеріалах справи відсутні платіжні документи, такі як платіжні доручення, меморіальні ордери або інші документи, які б підтверджували здійснення відповідних операцій.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про перерахування коштів відповідачці, а відтак правильно залишив позов АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 03 листопада 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: І. В. Бойчук

Є. Є. Мальцева