Справа № 308/5055/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Івановим А.П., в справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ВДВС у м. Ужгороді ЗМУ МЮ, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Позов мотивує тим, що у провадженні державного виконавця ВДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління МЮ перебуває виконавче провадження №73574109 від 12 грудня 2023 року про стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на листопад 2010, що становить 255 453 грн. з ОСОБА_2 на її користь та 702,72 грн. сплаченого судового збору на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року. Станом на 11.03.2024 вищевказане судове рішення не виконано і з боржника ОСОБА_2 не стягнуто жодної гривні боргу. ОСОБА_2 є боржником в інших виконавчих провадженнях.

Під час виконавчого провадження №20972587 від 11.08.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання ОСОБА_3 аліментів в розмірі 450 грн. щомісяця згідно з рішення Свалявського районного суду Закарпатської області у справі № 2-574/2010 від 08 червня 2010 рішення Ужгородського районного суду від 12.05.2016, яким було збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Свалявського районного суду від 08.06.2010 в справі №2-574/2010 та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 765,50 грн., а також під час судового провадження у справі №308/13639/16-ц, маючи заборгованість по сплаті аліментів, у 2018 році ОСОБА_2 подарував своє єдине житло - квартиру в історичному центрі АДРЕСА_2 , своєму рідному братові - ОСОБА_4 , а той відчужив квартиру третій особі, що є формальним власником майна. З ОСОБА_2 за період з 2019 по 2021 р.р. стягувався борг за комунальні послуги саме по цій квартирі. Судові рішення перебувають на виконанні відділу ДВС м. Ужгород. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області у справі №308/13640/16-ц від 22 листопада 2017 встановлено, що ОСОБА_5 систематично допускав заборгованість у виконавчому провадженні №20972587, а саме з грудня 2014 по вересень 2016 і стягнув з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 2 383,95 гривень. Тому державний виконавець повинен був вжити всіх заходів для примусового виконання рішення, в тому числі накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що не було зроблено і внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників, що унеможливлює відчуження будь-якого майна згідно із Законом України «Про нотаріат» і є підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №59395192 державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області відкрито виконавче провадження на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/231/18 від 28.03.2019 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. На даний час заборгованість по сплаті аліментів складає понад двісті п`ятдесят тисяч гривень, і борг ОСОБА_2 за аліментами зростає з 2019 року. Виконавче провадження про стягнення аліментів об`єднане з виконавчим провадженням про стягнення боргу з ОСОБА_2 на її користь в сумі 255 453 грн. та 702,72 грн. Тому кошти може бути стягнуто тільки після повного погашення заборгованості по аліментам.

Заборгованість по сплаті аліментів існує з 2019 року, так як в 2018 році державний виконавець відділу ДВС у місті Ужгород у виконавчому проваджені по стягненню аліментів з ОСОБА_2 допустив бездіяльність, не включив боржника до реєстру боржників та реєстру боржників по аліментам, не наклав арешт на рухоме і нерухоме майно. Це призвело до відчуження єдиного майна боржника - квартири в АДРЕСА_2 за договором дарування від 24.09.2018 і, як наслідок, рішення суду не може бути виконане. Тому вона вважає, що державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не зможе виконати судове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 коштів на її користь. Оскільки у іншому виконавчому провадженні №59395192 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на мою користь на утримання дитини, рішення суду так само не виконується впродовж тривалого часу.

ОСОБА_2 продовжує бути реальним власником квартири, а також як вбачається з штрафів патрульної поліції, які виконуються цим же відділом ДВС, ймовірно є власником рухомого майна - автомобіля. Для того, щоб бути впевненим у тому, щоб формальний власник нерухомого майна та рухомого майна не став реальним, ОСОБА_2 ймовірно володіє борговими розписками, договором позики, договором іпотеки, договором довічного утримання тощо.

Державний виконавець в рамках виконавчого провадження має право в тому числі здійснювати стягнення на майно, кошти, які належать боржнику та знаходяться у інших осіб. Однак реальних дій на примусове виконання судових рішень про стягнення коштів на мою користь з ОСОБА_2 державним виконавцем не було вчинено, що завдає їй матеріальної і моральної шкоди.

Судове провадження у справі №308/13639/16-ц тривало з 2016 року і справа налічує 8 томів. Впродовж семи років була виконана довготривала праця та зусилля по захисту порушеного права в суді. В судовому рішенні від 19 грудня 2022 року, вмотивованому та обґрунтованому, зазначено численні процесуальні рішення та дії, які суд здійснив в порядку судового розгляду справи. А тому, неможливість виконання судового рішення після тривалої семирічної боротьби, завдає їй матеріальної шкоди та моральних страждань, підриває її віру в ефективність звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Адже законне судове рішення не виконується.

Невиконанням судового рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року, у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року про стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 станом на листопад 2010 року, що становить 255 453 грн. з ОСОБА_2 на її користь та 702,72 грн. сплаченого судового збору відділом державної виконавчої служби м. Ужгород їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 256 155,72 грн. (255 453 грн. + 702,72 грн.). Оскільки станом на 18.03.2024 судове рішення відділом ДВС у м. Ужгород не виконано.

Невиконанням судового рішення про стягнення коштів на її користь під час дії правового режиму воєнного стану, за яке вона боролась в судах всіх інстанції впродовж семи років, неможливість отримати власні кошти, завдає їй моральної шкоди, яку оцінює в 50 000 грн. Для стягнення на свою користь матеріальної та моральної шкоди вона вимушена звертатись до суду із цим позовом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд вказав, що державними виконавцями ВДВС у м. Ужгород здійснено ряд дій на виконання судового рішення, зокрема винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, направлені запити до ДФС України, ДПС України, ПФ України, МВС України, здійснювались заходи з відшукання майна, грошових коштів, рахунків, земельних ділянок, автомобілів. Встановити наявність рухомого чи нерухомого майна боржника, на яке б можливо було звернути стягнення вжитими заходами не вдалось. На теперішній час рішення суду не виконане. Виконавче провадження триває.

На думку суду, невиконання рішення суду у справі №308/13639/16 не може бути підставою для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, оскільки невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника, а тому нестягнені на користь позивачки суми грошової компенсації частини вартості будівельних матеріалів і судового збору, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Крім цього, на переконання суду, позивачка не довела, що у державного виконавця були наявні підстави для накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні №20972587 від 11.08.2010 станом на момент її відчуження.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачка не довела, що їй було заподіяно матеріальну чи моральну шкоду.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення державним виконавцем досі не стягнуто коштів у виконавчому провадженні. Виконавець не вчиняє жодних належних виконавчих дій для того, щоб судове рішення було виконане.

Державний виконавець не встановив осіб, у яких може бути майно і кошти боржника. Не встановив осіб з якими проживає боржник і які відповідно до закону його утримують, здійснюють за ним догляд. Тобто не використав всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення, яке набуло законної сили.

З даних АСВП та наданих доказів у клопотанні від 25.11.2024, боржник отримує пенсію на картку з липня 2024 року, однак звернення стягнення на пенсію у даному виконавчому провадженню не здійснювалось.

Начальник відділу ДВС зобов`язаний контролювати виконання державним виконавцем своїх обов`язків. Однак також допускає систематичну бездіяльність, жодного контролю за виконанням державним виконавцем посадових обов`язків та обов`язків визначених ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень не здійснює.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції є законними та скасуванню не підлягає.

Зазначає, що Державна казначейська служба є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки жодних прав та інтересів позивачки не порушувало та не вступало у правовідносини з позивачкою та не завдавало шкоди позивачці. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою у відмові у задоволенні позову.

Прохальна частина позовної заяви не відповідає усталеній практиці Верховного Суду.

Доказів протиправності дій працівників ВДВС у місті Ужгороді ЗУ МЮ, а саме: відповідного рішення, яке б мало преюдиційне значення для вирішення даної справи, позивачка до позову не додала, відповідно, безпідставною є вимога щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

ОСОБА_1 не надано доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди, не встановлено в чому вона полягає, не доведено причинних зв`язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями ВДВС у місті Ужгороді ЗУ МЮ, що позбавляє її права на відшкодування шкоди.

До початку розгляду справи від позивачки ОСОБА_1 19.01.2026 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, оскільки через систематичні довготривалі відключення електроенергії остання взяти участь у судовому засіданні не зможе.

У судове засідання з`явився представник відповідача - заступник начальника ВДВС у м. Ужгороді Івано-Франківського МУЮ МЮ України Венжега М.Р., який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач Державна казначейська служба України повідомлена шляхом надіслання судової повістки в особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу від 27.06.2025 (Т2 а.с.110).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_2 є фігурантом цивільних справ та справ про адміністративні правопорушення, по яким прийняті рішення про стягнення сум заборгованостей та накладення адміністративних стягнень.

Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження від 11.12.2023 ОСОБА_2 є боржником у ряді виконавчих проваджень.

Згідно з виконавчого листа №308/13640/16-ц суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення аліментів в сумі 2 383, 95 гривень та 1 255, 20 гривень судового збору.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №20972587 від 11.08.2010 з виконання виконавчого листа №2-574 від 08.06.2010, виданого Свалявським районним судом Закарпатської області, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 450 грн. щомісяця.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129452565 від 03.07.2018 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності належить ОСОБА_2 .

Згідно з розрахунку заборгованості №1-59395192 від 19.01.2024 заборгованість за виконавчим листом 308/231/18 від 18.06.2019 становить 249 764,99 грн.

Згідно з рішення апеляційного суду Закарпатської області №308/13640/16 від 22.11.2017 стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 2 383,95 гривень та 1 255,20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції. Заборгованість по виконавчому листу № 2-574 станом на 01.04.2017 складає 205,23 грн.

Згідно з постанови у виконавчому провадженні ВП №20972587 від 21.06.2019 згідно заяви стягувача №13761 від 20.06.2019 виконавчий лист №2-574 від 08.06.2010, виданий Свалявським районним судом, необхідно повернути без виконання.

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 63199745 від 06.10.2020 на підставі судового наказу №308/12638/19 від 23.12.2019 стягнути з ОСОБА_2 на користь КП «Виробниче управління каналізаційного господарства м. Ужгорода» судовий збір 192,10 грн., адреса: АДРЕСА_2 .

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 63255117 від 12.10.2020 на підставі виконавчого листа №308/9571/17 стягнути з ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2012 у розмірі 50 952,45 грн., яка складається з наступного: 4 988,23 грн. заборгованість за кредитом; 42 814,22 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 150,00 заборгованість за пенею та комісією, судові витрати в розмірі 1 600,00 грн.

Згідно з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕАР №6451214 від 24.01.2023 на ОСОБА_2 накладено штраф за ч. 1 ст. 127 КУпАП в розмірі 255 грн.

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №71637455 від 21.04.2023 на підставі ЕАР №6451214 від 24.01.2023 стягнути з ОСОБА_2 штраф в розмірі 510 грн.

Згідно з постанови ВП №73574109 про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2023 на підставі виконавчого листа №308/13369/16 від 09.11.2023 стягнути з ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання , які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на листопад 2010 року, що становить 255 453, 00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 сплачений нею судовий збір в розмірі 702,42 грн.

Згідно з постанови про арешт коштів боржника від 12.12.2023 у ВП №43574109 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 .

Постановою від 12.12.2023 у ВП №73574109 накладено арешт на майно, що належить боржнику, ОСОБА_2 .

Згідно з відповіді від 13.12.2023 на запит у АСВП №73574 до Державної фіскальної служби України щодо боржника з податковим номером рахунки відсутні.

Згідно з відповіді від 13.12.2023 на запит до Державної податкової служби інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих само зайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

Згідно з відповіді на запит земельні ділянки за особою з ІНН не зареєстровані.

Згідно з відповіді на запит до Пенсійного фонду України від 02.04.2024 ОСОБА_2 отримує заробітну плату в КП «Ужгородський комбінат комунальних підприємств» Ужгородської міської ради.

Постановою від 19.03.2024 у ВП №73574109 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення 281 931,96 грн.

Згідно з відповіді на запит до МВС від 20.03.2024 відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби.

Згідно з розрахунку заборгованості №13-51827395/24 від 09.04.2024 по аліментах згідно виконавчого листа №308/185/16-ц від 29.06.2016 боржником 15.12.2017 сплачено суму в розмірі 2 383,95 неустойки по аліментах, заборгованість по виконавчому листу станом на 01.01.2019 відсутня та становить переплату 1 223,50 грн. переплата станом на 31.12.2017 становить 284,50 гривень.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373792805 від 11.04.2024 за постановою про арешт майна боржника від 07.07.2021 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №19-59513233/19 від 21.08.2019 за виконавчим листом 308/231/18 від 18.06.2019 станом на 21.08.2019 становить 2 615,47 грн.

Згідно з відповіді на запит №214208466 від 09.07.2024 до Пенсійного фонду України ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 2 980 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відділу ДВС у м. Ужгороді не вчиняє всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, щоб виконати рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема, державний виконавець не встановив осіб, з якими проживає боржник і які відповідно до закону його утримують та здійснюють за ним догляд.

Позивачка вважає, що начальник відділу ДВС не здійснює належний нагляд за діями своїх підлеглих працівників щодо виконання рішення суду та допускає систематичну бездіяльність.

З такими доводами позивачки колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з постанови у ВП №73574109 про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2023 на підставі виконавчого листа №308/13369/16 від 09.11.2023 стягнуто з ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на листопад 2010 року, що становить 255 453, 00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 сплачений нею судовий збір в розмірі 702,42 грн.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 12.12.2023 у ВП №43574109 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 .

Постановою від 12.12.2023 у ВП №73574109 накладено арешт на майно, що належить боржнику, ОСОБА_2 .

Згідно відповіді від 13.12.2023 на запит у АСВП №73574 до Державної фіскальної служби України щодо боржника з податковим номером рахунки відсутні.

Згідно відповіді від 13.12.2023 на запит до Державної податкової служби інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих само зайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

Згідно відповіді на запит, земельні ділянки за особою з РНОКПП: НОМЕР_1 не зареєстровані.

Та з відповіді на запит до Пенсійного фонду України від 02.04.2024 слідує, що ОСОБА_2 отримує заробітну плату в КП «Ужгородський комбінат комунальних підприємств» Ужгородської міської ради.

Постановою від 19.03.2024 у ВП №73574109 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення 281 931,96 грн.

Згідно з відповіді на запит до МВС від 20.03.2024 відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби.

Згідно розрахунку заборгованості за №13-51827395/24 від 09.04.2024 по аліментах щодо виконавчого листа №308/185/16-ц від 29.06.2016 р., боржником 15.12.2017 сплачено суму в розмірі 2 383,95 неустойки по аліментах, заборгованість по виконавчому листу станом на 01.01.2019 відсутня та становить переплату 1 223,50 грн. переплата станом на 31.12.2017 становить 284,50 гривень.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373792805 від 11.04.2024 за постановою про арешт майна боржника від 07.07.2021 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Вищевикладені дії державного виконавця у ВП №73574109 не свідчать про те, що ВДВС у м. Ужгороді допускає бездіяльність у виконанні судового рішення, оскільки працівники виконавчої служби винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, направлені запити до ДФС України, ДПС України, ПФ України, МВС України, здійснювались заходи з відшукання майна, грошових коштів, рахунків, земельних ділянок, автомобілів. На зазначене звертав увагу суд першої інстанції з чим погоджується й апеляційний суд.

Встановлення осіб, якій здійснюють догляд за боржником-інвалідом І групи ОСОБА_2 та встановлення факту проживання боржника, зокрема зі своїм братом, не є безпосередніми обов`язками державного виконавця, оскільки стягнення у виконавчому провадженні здійснюється безпосередньо з боржника. Стягнення з опікуна чи піклувальника може здійснюватись тільки в окремих випадках визначених законодавством, але позивачка не надала доказів того, що ОСОБА_2 перебуває на повному утриманні третіх осіб, зокрема свого брата, тому такі доводи позивачки зводяться тільки до її власних, бездоказових припущень.

Також, як зазначала ОСОБА_1 , що боржник користується транспортними засобами, оскільки отримує штрафи за порушення ПДР, однак в матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення на боржника за перехід проїзної частини поза пішохідним переходом. Інші постанови, зокрема, за керування транспортними засобами відсутні в матеріалах справи.

Крім цього, позивачка вважає, що ВДВС неправомірно не звертає стягнення на пенсію боржника, яку останній отримує на картку в розмірі 2 980 грн., що підтверджено відповіддю на запит №214208466 від 09.07.2024 до ПФУ.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 5 частини 1 даної статті встановлено, що у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Виконання рішення щодо стягнення аліментів та щодо грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які об`єднано в єдине виконавче провадження, то кошти, які в першу чергу будуть стягуватись у виконавчих провадженнях, так це кошти, які стягуються на виконання рішення щодо сплати аліментів.

Згідно положень Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Тобто, законодавцем прямо передбачено, що на період дії воєнного стану в Україні, звернення стягнення на пенсію за рахунок якої б можна погашати грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання у розмірі 255 453, 00 грн. у ВП №73574109, призупинено.

Тож з вищенаведеного слідує, що доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, оскільки під час дії в Україні воєнного стану звернення стягнення на пенсію є неможливим.

Серед інших доводів ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 маючи заборгованість зі сплати аліментів відчужив у 2018 році квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за договором дарування від 24.09.2018 своєму братові, однак державний виконавець не наклав арешт, що призвело до продажі нерухомого майна третім особам.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.07.2018 власником квартири загальною площею 44 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

В матеріалах справи відсутня копія договору дарування на який посилається позивачка, однак враховуючи усі наявні виконавчі дії, які було здійснено виконавцем у 2023-2024 році та відсутності серед запитів інформації про вищезгадану квартиру, то слід прийти до висновку, що такої наразі у власності ОСОБА_2 немає.

Щодо не накладення арешту на квартиру у 2018 році, то слід зазначити, що арешт на майно боржника накладається у разі наявності заборгованості, зокрема зі сплати аліментів.

Згідно з розрахунку заборгованості №13-51827395/24 від 09.04.2024 по аліментах згідно виконавчого листа №308/185/16-ц від 29.06.2016 боржником 15.12.2017 сплачено суму в розмірі 2 383,95 неустойки по аліментах, заборгованість по виконавчому листу станом на 01.01.2019 відсутня та має місце переплата у сумі 1 223,50 грн., а станом на 31.12.2017 переплата становить суму 284,50 гривень.

Як вбачається з постанови у виконавчому провадженні ВП №20972587 від 21.06.2019 згідно заяви стягувача за №13761 від 20.06.2019 виконавчий лист №2-574 від 08.06.2010 що виданий Свалявським районним судом, належить повернути без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа.

Згідно частини 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

З вищенаведеного слідує, що державний виконавець не міг накласти арешт на майно боржника у 2018 році, оскільки у такого не було заборгованості зі сплати аліментів, а у 2019 році через повернення виконавчого листа на підставі письмової заяви стягувача.

Апеляційний суд звертає увагу позивачки, що у постанові Верхового Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17 (провадження № 61-11090св19) йдеться про те, що невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Оскільки, наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

При цьому у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20) зазначено, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який у цій справі посилався позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, що набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість виконання судового рішення яке і надалі перебуває на примусовому виконанні. На цьому також наголошував суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Також, слід погодитись з позицією викладеною у відзиві Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу, в якій остання зазначила, що доказів протиправності дій працівників ВДВС у місті Ужгороді ЗУ МЮ, а саме: відповідного рішення, яке б мало преюдиційне значення для вирішення даної справи, позивачка до позову не надала, відповідно, безпідставною є і вимога щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позивачка не довела причинно-наслідковий зв`язок між неправомірністю дій ВДВС у м. Ужгород та між заподіяною їй шкодою, не довела наявність самої шкоди та протиправність дій, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім цього, у відзиві Державна казначейська служба України вірно зазначає, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки остання не порушувала прав позивачки, не вступала у правовідносини з ОСОБА_1 та не завдавала їй шкоди. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою у відмові у задоволенні позову до цієї сторони у справі.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки доводи такої не спростовують законності оскаржуваного рішення суду першої інстанції, не доводять помилковість зроблених судом першої інстанції висновків або невідповідність таких наявним у справі матеріалам чи встановленим судом обставинам справи. Суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, зробив вірні висновки та застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Отже, керуючись положенням статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін, оскільки таке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: