Провадження № 2/161/415/26
У Х В А Л А

15 січня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Опальчук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом адвоката Бурлаки Ярослава Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та припинення права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває справа за вищевказаним позовом.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву адвоката Бурлаки Ярослава Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та припинення права спільної часткової власності та призначено судове засідання.

26.12.2025 на адресу суду надійшла заява відповідачки про залишення позову без розгляду.

12.01.2026 на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Бурлаки Ярослава Анатолійовича про відмову від позову та закриття провадження у справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про день, час та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Позивачу, як ініціатору судового процесу, процесуальним законом надано коло процесуальних прав щодо можливості подання заяв та клопотань, які він може використовувати на власний розсуд, не допускаючи при цьому зловживань.

Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч. 1-3 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Клопотання позивача про відмову від позову має пріоритет у розгляді, оскільки це його процесуальне право; суд не може відмовити у прийнятті такої відмови, якщо вона не суперечить закону.

Відтак, враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за можливе й допустиме її задовольнити із застосуванням відповідних процесуальних наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд роз`яснює про наслідки відмови від позову, а саме: у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

У своїй заяві, представник позивача підтверджує, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі йому відомі та зрозумілі.

Оскільки цивільно-процесуальним законодавством не заборонена відмова від позову, також у даному випадку не порушуються права позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття відмови позивача від вказаних позовних вимог, задоволення заяви позивача про відмову від позову та закриття провадження по справі.

Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2025 задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - станцію автосервісу та магазин автозапчастин, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року « Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позов з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з ч.10 ст. 158 ЦПК України у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, враховуючи, що судом прийнято відмову позивача від позову, а провадження у справі підлягає закриттю, суд приходить до висновку про те, що вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2025 необхідно скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 259, 260, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача адвоката Бурлаки Ярослава Анатолійовича про відмову від позову задовольнити.

Провадження у справі за цивільним позовом адвоката Бурлаки Ярослава Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та припинення права спільної часткової власності закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2025, які полягали у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна - станцію автосервісу та магазин автозапчастин, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Ухвалу в частині скасування заходів забезпечення позову направити до виконання Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк