КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6772/25 Головуючий у 1 інстанції: Романишена І.П.
Провадження № 22-ц/824/3516/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Півторака Тараса Олеговича, який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк»,на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Романишеної І.П., в справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначило, що 08 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 032/29-139К, відповідно до умов якого ОСОБА_1 були надані грошові кошти в сумі 22590,00 доларів США на термін до 07 травня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,5% річних. Рішенням АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15 жовтня 2019 року було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», в якому визначено АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». 12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк». ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04 червня 2019 року в справі № 761/7057/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 032/29-139Квід 08 травня 2007 року в розмірі 383 358,44 грн. На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №761/7057/16-ц. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. від 26 листопада 2024 року виконавче провадження було закінчене. Враховуючи, що ОСОБА_1 тривалий час не виконував рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості, позивач АТ «Сенс Банк» заявило вимогу на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних за період з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року в сумі 31 319,86 грн. та інфляційної складової річних за період з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року в сумі85 313, 95 грн., а всього 116 633,81 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Сенс Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Вважає помилковим застосування судом п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено звільнення позичальника від визначеної ст.625 ЦК України відповідальності у період дії в Україні воєнного стану. Розраховано суми трьох процентів річних та інфляційної складової охоплює період до початку введення в Україні воєнного стану - з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Суд також дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» були заявлені зі спливом позовної давності.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 032/29-139К. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 були надані грошові кошти в сумі 22590,00 доларів США на термін до 07 травня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,5% річних, а ОСОБА_1 зобов`язався одержувати та повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту (а.с. 46-51 т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань в лютому 2016 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року в справі № 761/7057/16-ц було задоволено позов АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 032/29-139K від 08 травня 2007 року в розмірі 383 358,44 грн.та судовий збір у сумі 5750,38 грн. (а.с. 64-66 т. 1).

Рішенням АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15 жовтня 2019 року було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», в якому визначено, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року.

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк» (а.с. 54-57 т. 1).

На підставі заочного рішення від 04 червня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №761/7057/16-ц, який був пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Русецькому П.С. (виконавче провадження № 72060382).

26 листопада 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження № 72060382 завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою боржником коштів в сумі 389 108,82 грн., які перераховані стягувачу, винагороди приватного виконавця в сумі 38 910,88 грн, а також витрат виконавчого провадження в сумі 1448,00 грн. (а.с. 52 т. 1).

АТ «Сенс Банк» порушило питання про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних та інфляційної складової, що за його розрахунками за період з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року склали 31 319,86 грн. та 85 313, 95 грн. відповідно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що, заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність. З даним позовом АТ «Сенс Банк» звернулося до суду 01 квітня 2025року, а тому АТ «Сенс Банк» мало право на нарахування передбачених ст.625 ЦК України сум, обмежившись останніми трьома роками, які передували подачі позову - з 01 квітня 2022 року по 26 листопада 2024 року. Натомість, при зверненні до суду АТ «Сенс Банк» просило стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за період з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Суд також зазначив, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

В повному обсязі з рішенням суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, у зв`язку з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому, за наявності заяви відповідача про застосування позовної давності право кредитора на стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020року до 31 липня 2020 року. Дію встановленого цією Постановою карантину продовжено на всій території України згідно з Постанов КМ № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, № 611 від 16 червня 2021 року, № 855 від 11 серпня 2021року, № 981 від 22 вересня 2021 року, № 1336 від 15 грудня 2021 року, № 229 від 23 лютого 2022 року, № 630 від 27 травня 2022 року, № 928 від 19 серпня 2022 року, № 1423 від 23 грудня 2022 року. Карантин діяв до 01 липня 2023 року.

Крім того, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 19 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України був виключений лише згідно із Законом України № 4434-IX від 14 травня 2025 року.

Вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних та інфляційної складової за період з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року в сумі 31 319,86 грн. та 85 313, 95 грн. відповідно, були заявлені в межах загальної позовної давності. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції безпідставно послався на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до вказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається з доданих до позовної заяви розрахунків, АТ «Сенс Банк» нараховувало заявлені до стягнення суми трьох процентів річних і інфляційної складової за період з 05 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Тому на позовні вимоги АТ «Сенс Банк» не поширюється заборона на нарахування та стягнення вказаних сум, установлена п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк».

Положеннями ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційної складової виникли у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 032/29-139K від 08 травня 2007 року.

АТ «Сенс Банк» нараховувало суму трьох процентів річних та інфляційної складової, виходячи із загальної суми стягнення, визначеної в заочному рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року в справі № 761/7057/16-ц.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (постанови Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

За умовами кредитного договору № 032/29-139K від 08 травня 2007 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , було визначено кредитні зобов`язання у іноземній валюті - доларах США. Відтак, у АТ «Сенс Банк» були відсутні підстави для стягнення інфляційної складової.

Також, як вбачається зі позовної заяви, суми трьох процентів річних та інфляційної складової нараховувалися АТ «Сенс Банк», виходячи із суми стягнення, зазначеної у заочному рішенні в загальній сумі 383 358,44 грн., що по суті була визначена як еквівалент заборгованості в доларах США в загальній сумі 16 280,97 доларів США. До вказаної суми було включено заборгованість як за кредитом і процентами, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 3909,52 доларів США та пеню за несвоєчасне повернення процентів в сумі 882,38 доларів США, на які не могли бути нараховані суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Наведені АТ «Сенс Банк» розрахунки трьох процентів річних і інфляційної складової не відповідають вимогам закону, що виключає задоволення вимог про стягнення нарахованих ним сум.

Відповідно до ст.ст. 374, 376 ЦК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Півторака Тараса Олеговича, який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк», задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.