Справа № 467/1379/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що порушене заявником

Відповідач ОСОБА_1 заявою від 14 листопада 2025 року просила розстрочити виконання рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2025 року шляхом поділу стягнутої із неї на користь ТОВ ФК «Брйт К» суми заборгованості за кредитним договором, у тому числі й судового збору, на щомісячні платежі по 9 056,41 грн.

Таке заявник аргументувала своїм складним матеріальним становищем і наявністю на утриманні двох неповнолітніх дітей, батько яких є зниклим безвісти.

Позиція учасників справи

Заявник в судове засідання не з`явилась, просила розглядати заяву за її відсутності, паралельно висловивши позицію про підтримання заявлених вимог.

Заявою від 24 грудня 2025 року заявник просила долучити квитанцію, яка свідчить про часткове погашення нею заборгованості перед позивачем у розмірі 9 100,00 грн.

Позивач ТОВ ФК «Брайт К» про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно, свого представника на слухання справи не направив, причин такого не повідомляв, своєї позиції щодо заяви про розстрочення виконання рішення не висловив.

З огляду на що, суд, ураховуючи дані про належне сповіщення учасників справи про це судове провадження, забезпечивши їм можливість бути заслуханими, вважав за можливе прийняти рішення по суті порушеного питання за їх відсутності.

Установлені фактичні обставини із даного питання

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2025 року із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Брайт К» було стягнуто 20 598, 87 грн. заборгованості за кредитним договором №697101/399791 від 11 вересня 2020 року та 85 786, 17 грн. заборгованості за кредитним договором №1/3992791 від 03 вересня 2021 року, що разом становить 106 385,04 грн.

З - поміж цього, із ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 2 291,83 грн.

Рішення набрало законної сили 02 грудня 2025 року.

Наразі, відповідач у справі (заявник) ОСОБА_1 просить розстрочити його через її складне матеріальне становище, необхідність утримання двох неповнолітніх дітей, батько яких вважається зниклим безвісти.

За матеріалами справи суд установив, що заявник має двох неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про їх народження.

Батько дітей ОСОБА_4 є зниклим безвісти 14 лютого 2025 року в районі населеного пункту Свердліково Курської області, рф, під час виконання бойового завдання в результаті удару FPV-дрона у боку противника, що підтверджується сповіщенням сім`ї №925 від 18 лютого 2025 року.

Твердження заявника про оренду квартири нічим не підтверджене, оскільки ніяких доказів про таке заявник не надала.

Заявник офіційно не працевлаштована на цей час.

Правове регулювання питання

Вирішуючи порушене заявником питання, суд враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Разом із цим, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Національний закон передбачає у собі умови, за яких обов`язкове до виконання судове рішення може бут розстрочене.

Так, на підставі ч.1 ст. 425 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Водночас, згідно із ч.3 ст. 425 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою статті 435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочки виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

А за правилом ч.5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання відстрочки чи розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Мотиви прийнятого судом рішенні у ключі встановлених ним обставин справи та застосованих правових норм

Вирішуючи питання про можливість відстрочення виконання рішення, про яке йдеться у заяві, суд враховує ступінь вини ОСОБА_1 у виникненні спору.

Зокрема, суд бере до уваги, що відповідач протягом 2020 та 2021 року отримала два кредити.

У вересня 2020 року ОСОБА_1 - у розмірі17 490, 29 грн., які повернула банку лише частково в розмірі 8,49 грн.

У вересні 2021 року - у розмірі 80 000,00 грн., допустивши заборгованість у за тілом та за відсотками загалом у розмірі 85 786, 17 грн.

Тим самим, ОСОБА_1 неналежно виконувала умови укладених із нею кредитних договорів і порушила права кредитора.

Але разом із цим, заявник після ухвалення рішення вжила заходів щодо погашення заборгованості перед відповідачем, надавши на підтвердження цього відповідні квитанції про сплату боргу у розмірі 9 100,00 грн., зокрема, за листопад та грудень 2025 року.

Водночас, з лютого 2025 року заявник змушена самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей, оскільки їх батько є зниклим безвісті при виконанні бойового завдання під час захисту України від вторгнення рф.

Крім цього, сума, стягнута судовим рішенням на користь позивача, є значною. А тому її одноразова сплата може поставити сім`ю заявника у вкрай скрутне матеріальне становище, що суперечитиме інтересам неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні.

Відповідно, суд не може такого допустити, а тому вважає, що наявні достатні підстави для розстрочення виконання судового рішення.

Суд переконаний, що це надасть можливість стабільного (щомісячного) надходження для позивача коштів згідно з графіком, наведеним у рішенні суду, не призвівши при цьому до негативних наслідків у вигляді повної неможливості відповідачем виконувати свої зобов`язання перед позивачем.

У даному випадку розстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання нею рішення суду, що робить дотриманим справедливий баланс інтересів сторін.

При цьому, період, на який заявник просить розстрочити виконання рішення не є надмірно тривалим, а національний закон захищає майновий інтерес позивача, зокрема, бо розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (постанова ВП ВС від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18)

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003).

Водночас, суд враховує, що позивач не спростував надані відповідачем докази і пояснення і не вказував на порушення балансу інтересів із свого боку.

Разом із цим, із заяви вбачається, що заявник просить розстрочити виконання судового збору з урахуванням судового збору.

Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню за судовим рішенням становить 106 385,04 грн. + 2 291,83 грн. = 108 676,87 грн.

Таким чином, розстрочка цієї суми рівними частинами на 12 місяців матиме наслідок сплату по 9 056, 41 грн. щомісячно.

При цьому, у справі наявні докази того, що заявник сплатила по 9 100,00 грн. у листопаді 2025 року та у грудні 2025 року, тобто, 18 200,00 грн.

Відповідно, суд вважає доцільним розстрочити виконання рішення з урахуванням цих платежів на 10 місяців.

Тому з урахуванням усіх наведених вище обставин, суд ухвалює про часткове задоволення цієї заяви, тобто, з розстрочкою на 10 місяців.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258-261, 435 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Розстрочити для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), виконання рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2025 року на 10 (десять) місяців шляхом сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Брайт К» заборгованості за кредитними договорами по 9 056,41 (дев`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 41 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання письмової апеляційної скарги на неї безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти ) днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ірина Явіца