Провадження №: 2/755/263/26
У Х В А Л А

"03" березня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Мовчан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває вказана цивільна справа.

03.03.2026 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває в лавах збройних силах України та не має можливості прийняти участь у судовому засіданні.

В підготовчому судовому засіданні 03.03.2026 представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти зупинення провадження у справі посилаючись на те, що у відповідача є представник який, представляє останнього інтереси в суді, а подана довідка не підтверджує участь відповідача у бойових діях.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

За приписами пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно, до наданої представником відповідача довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2024 № 486 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 16.12.2024 по теперішній час.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Воєнний стан введено в Україні з 24 лютого 2022 року.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Варто наголосити, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Також ЄСПЛ зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За пунктом 1 статті 6 розділу І Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності всіх перед законом та судом і у зв`язку із цим обмежувати право на судовий захист [абзац п`ятнадцятий пункту 3, абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб)].

Як зазначалося вище, ЦПК України у пункті 2 частини другої статті 251 встановлює обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ця норма першочергово має на меті захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

З іншого боку, однією із засад цивільного судочинства, якої повинен дотримуватися суд, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Окрім цього, суди також повинні слідувати принципу пропорційності, спрямованого, серед іншого, на встановлення справедливого балансу між приватними та публічними інтересами.

Відтак інститут зупинення провадження не може бути застосований на шкоду інтересам інших учасників справи, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства.

Не заперечуючи необхідності захисту прав військовослужбовців, які виконують важливу роль в збройній обороні України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, слід зауважити, що не кожний факт перебування учасника справи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан, зумовлює об`єктивну неможливість його участі у розгляді справи.

Натомість зупинення провадження у ситуації, коли військовий має реальну можливість брати участь в розгляді справи, суперечить змісту та меті інституту зупинення провадження та буде мати наслідком порушення прав учасників справи.

Таке правозастосування не відповідає фундаментальним принципам справедливості та пропорційності, адже передбачає формальний підхід до вирішення цього питання.

Для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України недостатньо самого факту перебування особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ключовим моментом при вирішенні питання про зупинення провадження із зазначених підстав є встановлення об`єктивної неможливості таких осіб брати участь у розгляді справи.

При цьому суд повинен ураховувати реальну можливість участі особи у розгляді справи виходячи, зокрема, з: завдань та дислокації військової частини, в якій проходить службу військовослужбовець; роду військ, його посади.

Також суд має ураховувати, чи виконує військовослужбовець бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій.

Водночас наявність обставин, що свідчать про неможливість участі військовослужбовця у розгляді справи, має бути підтверджена передбаченими законом належними доказами (військовим квитком, наказом, довідкою тощо).

Враховуючи вище викладені доводи, в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дана заява про зупинення провадження подана до суду представником відповідача, що свідчить про те, що останній користується правничою допомогою, що не виключає можливості участі представника у процесі розгляду справи, з огляду на що відповідач не позбавлений можливості вчиняти процесуальні дії через свого представника, а також враховуючи, що із поданих документів не вбачається об`єктивної неможливості у відповідача взяти участь у розгляді справи особисто, в тому числі і в режимі відеоконференції, так і через свого представника.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про залишення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження без задоволення.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 258, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено 09.03.2026.

Суддя: