КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1556/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Щигловим Євгенієм Олександровичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та пені.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказувала, що 07.12.2021 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/11933/21 між сторонами було розірвано шлюб, зареєстрований 07.05.2011.

Під час перебування у шлюбі у них народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.08.2021 між сторонами укладено договір про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участі батьків у вихованні та утриманні дитини, визначення місця проживання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловол С.М. за № 752.

Пунктом 4 даного договору встановлений обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 8000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п. 5 зазначеного договору у разі затримки виплати аліментів, батько, відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України сплачує пеню, розмір пені становить 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Починаючи з жовтня 2022 року відповідач припинив виконувати свої зобов`язання у повному обсязі по сплаті аліментів.

Сторони будь-яких змін та доповнень до договору, у тому числі щодо зменшення розміру аліментів, не вносили та відповідних додаткових угод до договору у спосіб та формі, передбаченій п. 16 Договору не укладали.

Починаючи із жовтня 2022 року відповідач почав здійснювати грошові перекази позивача по 3000 грн. (15.10.2022, 16.11.2022, 16.12.2022, 16.01.2023, 16.02.2023, 16.03.2023, 16.04.2023, 16.07.2023, 14.08.2023).

Більше ніяких виплат від відповідача не надходило.

Таким чином, починаючи з 01.10.2022 по 01.08.2023 відповідач недоплачував позивачці по 5000 грн, внаслідок чого утворилася заборгованість, на яку згідно п. 5 договору нараховується пеня 1% за кожен день прострочення. Загальна сума боргу становить 50 000 грн, пеня - 152 500 грн.

З 01.08.2023 по день звернення із позовом відповідач взагалі не виконує своїх грошових зобов`язань, а тому виходячи із розрахунку 8000 грн на місяць, сформувався борг у розмірі 88 000 грн, на які нараховано пеню у розмірі 291 280 грн.

Таким чином, загальна сума боргу відповідача по сплаті аліментів становить 138 000 грн, пеня - 443 780 грн, які ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь.

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що відповідно до абз. 3 п. 6 укладеного між стороанми договору у випадку втрати роботи платником аліментів (Батьком), сплата аліментів визначається за домовленістю Батьків, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку.

26.09.2022 ОСОБА_2 було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі наказу ПАТ АБ «Укргазбанк» №994-П від 22.09.2022.

Батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є пенсіонерами та також потребують фінансової підтримки з боку сину, який з 26.09.2022 та по теперішній час не працевлаштований.

Також у ОСОБА_2 наявні проблеми зі здоров`ям, які не є критичними, однак зумовлюють необхідність періодично звертатися за медичною допомогою та проходити обстеження, дотримуватися постійних дієт і регулярно вживати таблетки.

Позивач у період з 30.09.2022 по 26.01.2023 перебував на обліку у Новоархангельській районній філії Кіровоградського обласного центру зайнятості. Позивачем вживалися належні дії щодо покращення матеріального стану, однак з моменту втрати роботи він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, встановленому в договорі № 752 від 02.08.2021.

ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про звільнення з роботи, а також вказав, що у зв`язку з настанням цих обставин, він буде сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. ОСОБА_1 не висловлювала заперечень, тому вважалося, що сторони досягли згоди щодо встановлення розміру аліментів, які будуть сплачуватися ОСОБА_2 у період його безробіття.

Позивач, покладені на нього зобов`язання зі сплати аліментів, виконував у встановлений строк протягом усього часу з моменту підписання договору у період з серпня 2021 по липень 2024.

Позивач від утримання доньки не відмовлявся та сплачував аліменти частково (відповідно до фінансових можливостей) за власним бажанням, проте його матеріальний стан погіршився у зв`язку зі звільненням з роботи, а тому наявні істотні обставини для звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зменшення їх розміру за договором.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 від заборгованості зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нотаріально посвідченим договором про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участі батьків у вихованні та утриманні дитини, визначення місця проживання дитини за № 752 від 02.08.2021, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за період з 01.10.2022 по 26.06.2024 в розмірі 103 800 грн.

Зменшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений нотаріально посвідченим договором про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участі батьків у вихованні та утриманні дитини, визначення місця проживання дитини за №752 від 02.08.2021, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , з 8000 грн до 3000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 6211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким задовольнити первісний позов.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що сторони не погоджували жодних змін та доповнень до договору, додаткових угод не укладали, тому ОСОБА_2 мав сплачувати аліменти у розмірі, встановленому у договорі. Натомість, він сплачував аліменти у меншому розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Усудовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат Щиглов Є.О., який підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав. Представник ОСОБА_2 адвокат Максимов М.І. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2021 по справі №752/11933/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

02.08.2021 між сторонами укладено договір про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участі батьків у вихованні та утриманні дитини, визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловолом С.М. за реєстровим №752 (далі - договір №752).

Відповідно до п. 4 договору №752 за домовленістю батьків даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 8000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Батько повинен виплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання дитини до «01» числа кожного місяця шляхом перерахунку грошей на банківський рахунок, попередньо узгоджений сторонами.

Пунктом 5 договору №752 визначено, що у разі затримки виплати аліментів, батько відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України сплачує пеню, розмір пені становить 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Відповідно до п. 6 договору №752 у разі припинення виплати аліментів, виплати аліментів в розмірі меншому, чим вказано в п. 4 договору на протязі 3-х місяців, мати відповідно до ст. 181 - 182 Сімейного кодексу України може звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 189 Сімейного кодексу України у разі невиконання батьком своїх обов`язків за даним договором, аліменти та/або додаткові витрати на дитину з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У випадку втрати роботи платником аліментів (батьком), сплата аліментів визначається за домовленістю батьків, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.

Відповідно до п. 7 договору №752 виплата аліментів починається в період з «02» серпня 2021 року, мати підтверджує, що на дату укладання цього договору батько виконував зобов`язання щодо утримання дитини добровільно. Розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визначений в даному договорі, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 8 договору №752 в разі виконання батьком матеріальних зобов`язань по даному договору, мати відмовляється від вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки від його заробітної плати в судовому порядку.

Згідно з п. 11 договору № 752 даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 16 договору №752 за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Також встановлено, що, відповідно до консультативного висновку від 11.05.2013, 18.05.2013, 13.07.2013, 16.12.2023 ОСОБА_2 встановлений діагноз: гіпомоторна дискінезія жовчного міхура, холестатичний синдром, нейро-циркуляторна дистонія по змішаному типу (кардиальному та гіпертоничному), пролапс мейтрального клапана, торакалгія, гастродуоденіт неуточнений, хронічний панкреатит.

22.09.2022 на підставі наказу №994-П ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_2 був звільнений з роботи з посади заступника начальника відділу верифікації та прийняття кредитних рішень по заставним кредитами управління роздрібних кредитних ризиків та верифікації департаменту ризик-менеджменту за угодою сторін.

Відповідно до наданих скрін-шотів з онлайн банкінгу та платіжних доручень ОСОБА_2 сплачував аліменти у розмірі 3000 грн 15.10.2022, 16.11.2022, 16.12.2022, 16.01.2023, 16.02.2023, 16.03.2023, 16.04.2023, 16.07.2023, 14.08.2023.

Крім цього, 16.09.2023, 16.10.2023, 15.11.2023, 16.12.2023 ОСОБА_4 перераховувала грошові кошти у розмірі 3000 грн. на картку № НОМЕР_1 , призначення платежу: аліменти ОСОБА_3

15.01.2024, 15.02.2024, 16.03.2024, 15.04.2024, 15.05.2024, 08.06.2024, 27.07.2024 ОСОБА_4 , матір ОСОБА_8 , перераховувала грошові кошти у розмірі 3200 грн на картку № НОМЕР_1 , призначення платежу: аліменти ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За правилом частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Частинами першою - другою статті 196 ЦК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання обов`язку сплачувати визначену суму аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів.

Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій в подальшому був розірваний на підставі рішення суду від 07.12.2021 по справі №752/11933/21.

В шлюбі народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.08.2021 між сторонами укладено договір №752.

Відповідно до умов зазначеного договору встановлений обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 8000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття до «01» числа кожного місяця шляхом перерахунку грошей на банківський рахунок узгоджений сторонами.

Аналізуючи наведену умову договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сторони узгодили, на який рахунок мають бути перераховані аліменти, а не з якого банківського рахунку. Тому сплата грошових коштів з іншої банківської картки з призначенням платежу «аліменти ОСОБА_3 "»свідчить про часткове виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів.

Як встановлено судом, після отримання коштів з картки ОСОБА_4 , позивачка жодних дій щодо повернення цих коштів платнику не вчиняла, що свідчить про те, що вона прийняла їх як сплату батьком дитини аліментів. Доказів, які б спростовували зазначений висновок суду, позивачка суду не надала.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 сплачував аліменти 15.10.2022, 16.11.2022, 16.12.2022, 16.01.2023, 16.02.2023, 16.03.2023, 16.04.2023, 16.05.2023, 13.06.2023, 16.07.2023, 14.08.2023, 16.09.2023, 16.10.2023, 15.11.2023, 16.12.2023 у розмірі 3000 грн щомісячно, а 15.01.2024, 15.02.2024, 16.03.2024, 15.04.2024, 15.05.2024, 08.06.2024 - у розмірі 3200 грн.

Таким чином, недоплачений розмір відповідачем аліментів за період з жовтня 2022 року по 26.06.2024 (дата звернення позивача до суду з позовною заявою) становить 103 800 грн.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_2 від заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач втратив роботу та як наслідок стабільне щомісячне джерело доходу, що є тією істотною обставиною, яка враховується судом і має істотне значення щодо можливості сплати відповідачем аліментів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Так, приписами статті 197 СК України передбачено право платника аліментів просити суд про повне або часткове звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

У справі, що переглядається, розмір аліментів було установлено у підписаному сторонами нотаріально посвідченому договорі.

Встановлено, що 22.09.2022 ОСОБА_2 був звільнений з роботи.

Згідно з п. 6 договору №752, у випадку втрати роботи платником аліментів (батьком), сплата аліментів визначається за домовленістю батьків, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку.

Відповідач, направивши повідомлення у месенджері, повідомив позивачку про сплату аліментів в розмірі 3000 грн щомісячно через втрату роботи.

Разом з цим, відповідно до п. 16 договору №752 за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що сторони не змінювали та не доповнювали договір шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально, зокрема, щодо зміни розміру аліментів. Натомість, між сторонами відсутня згода щодо цього питання. Відповідач ОСОБА_2 із пропозицією внести зміни у договір щодо зменшення розміру аліментів до ОСОБА_1 не звертався, відповідну вимогу заявив у суді лише у серпні 2024 року під час розгляду даної справи.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів, розмір яких визначений у договорі, що виникла за період з жовтня 2022 року по червень 2024 року у розмірі 103 800 грн.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Як встановлено судом, відповідач з жовтня 2022 року сплачував аліменти у меншому розмірі, ніж було узгоджено в договорі №752, через звільнення з роботи, тобто від настання обставини, яка не залежать від його волі та виключає прямий умисел від ухилення виконання свого обов`язку зі сплати аліментів та наявність його вини, оскільки він втратив стабільний щомісячний дохід, з якого міг сплачувати аліменти в погодженому сторонами розмірі 8000 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення відповідача від сплати пені у розмірі 443 780 грн.

Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо зустрічних позовних вимог зменшити розмір аліментів на утримання дитини з 8000 грн до 3000 грн щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Так, згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що обставиною, яка має істотне значення при розгляді вимог про зменшення розміру аліментів, є те, що відповідач був звільнений з роботи, через що втратив джерело доходу.

Саме цю обставину сторони визначили як підставу для можливого перегляду розміру аліментів, встановлених у договорі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі договору №752 з 8000 грн щомісячно до 3000 грн.

Визначаючи саме такий розмір аліментів суд зауважив, що аліменти в такому розмірі є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я, наявності у обох батьків обов`язку утримувати неповнолітню доньку, а також перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментівта зустрічних позовних вимог про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення заборгованості. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1037,80 грн судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Щигловим Євгенієм Олександровичем задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів - скасувати, ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 103 800 (сто три тисячі вісімсот) гривень заборгованості.

В решті рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави 1037 гривень 80 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома