Номер провадження: 22-ц/813/5328/26
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя - доповідач), Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Назарової М.В.

у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2025 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції у місті Одесі, третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ДВС, про визнання незаконними дії державного виконавця, скасування постанови, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції у місті Одесі, третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ДВС, про визнання незаконними дії державного виконавця, скасування постанови, стягнення моральної шкоди, визнано неподаною та повернуто позивачу разом із додатками.

Роз`яснено позивачу, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, 23.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою через підсистему «Електронний суд».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 визначено колегію суддів для розгляду справи № 947/45494/25 у складі головуючого (судді-доповідача): Назарової М.В., суддів: Карташова О.Ю. та Кострицького В.В.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 заявляє відвід судді Назаровій М.В., який обгрунтовує неприпустимістю розподілу цієї справи на колегію суддів за участі судді Назарової М.В., оскільки третьою особою (і фактичним відповідачем) у справі є державний виконавець ОСОБА_2. Збіг прізвищ викликає обґрунтовані сумніви у неупередженості суду, навіть якщо вони не є близькими родичами, такий збіг у "резонансній" для ОСОБА_1 справі підриває довіру до правосуддя.

Крім того, вказує, що у попередньому розгляді суддя Назарова М.В. вже продемонструвала упередженість, повернувши скаргу ОСОБА_1 з формальних підстав.

Перевіривши матеріали справи, доводи заявленого відводу, суд доходить наступного висновку.

Порядок вирішення заявленого відводу визначений статтею 40 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

У частині першій статті 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одним з яких є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення від 09 листопада 2006 року в справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява N 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані (Hauschildt Case, N 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

ЄСПЛ в своїй практиці також звертав увагу, що той факт, що суддя не відмовився від розгляду цивільного позову в апеляційному порядку після його попередньої участі в іншому пов`язаному цивільному провадженні, не є необхідним доказом упередженості судді (див. рішення у справі Golubovic v. Croatia, § 52).

При цьому закон не містить обмежень щодо розгляду питання про відвід судді до відкриття апеляційного провадження у справі.

Щодо неприпустимість розподілу цієї справи на колегію суддів за участі судді Назарової М.В., колегія суддів вказує таке.

Автоматизований розподіл цивільних справ в Одеському апеляційному судді здійснюється відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням РСУ від 11 листопада 2024 року № 39, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.03.2025 (із змінами, внесеними рішенням зборів суддів від 20.02.2026 року) та за правилами визначеними Інструкцією користувача Комп`ютерної програми «Д-3».

Відповідно до п. 3.1. розділу 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.03.2025 (із змінами, внесеними рішенням зборів суддів від 20.02.2026 року) усі зареєстровані справи та матеріали, які підлягають розгляду суддями, щоденно розподіляються, у разі їх наявності, за допомогою АСДС шляхом пакетного автоматизованого розподілу.

Не розподіляються щодо конкретного судді судові справи:

1) на підставі довідки про недопустимість участі судді у розгляді справи, складеної начальником відділу діловодства або особою, яка виконує його обов`язки:

- щодо судді, який брав участь у вирішенні цієї самої справи в Апеляційному суді Одеської області, що надійшла на новий розгляд після скасування судового рішення суду апеляційної інстанції;

- за наявності підстав застосування заборони повторної участі відведеного судді, передбачених приписами процесуального закону, у цивільних справах та наявності судового рішення про відвід або самовідвід судді;

- в яких головуючим в суді першої інстанції є близький родич (чоловік, дружина, мати, батько, брат, сестра, дочка, син судді апеляційного суду з урахуванням Декларації родинних зв`язків судді);

2) на підставі довідки про недопустимість участі судді у розгляді справи, складеної начальником відділу з режимно-секретної роботи або особою, яка виконує його обов`язки, щодо судді, який розглядав клопотання у відповідному кримінальному провадженні як слідчий суддя (п. 3.11. розділу 3 АСДС).

Як вбачається з матеріалів справи, Саєнко Д.Ю. звернувся повторно з апеляційною скаргою до суду, тому підстави для виключення судді Назарової М.В. з автоматизованого розподілу судової справи між суддями відсутні.

Також відвід судді пов`язується з поверненням апеляційної скарги.

Аналізуючи зміст заяви заявника про відвід судді за суб`єктивним критерієм, апеляційний суд доходить висновку про те, що її зміст не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, для відводу судді та про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в їх неупередженості та об`єктивності щодо справи.

Як вбачається з відомостей АСДС "Д-3", 30.12.2025 Саєнко Д.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2025 року, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2026 у складі: Назарової М.В. (суддя - доповідач), Вадовської Л.М., Громіка Р.Д., повернута скаржнику у зв`язку з неусуненням недоліків, вказаних в ухвалі Одеського апеляційного суду від 05.01.2026, а саме - у зв`язку з несплатою судового збору та ненадання Одеському апеляційному суду документу, що підтверджує сплату такого.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оскільки підставою для відводу судді Одеського апеляційного суду Назарової М.В. є незгода заявника із процесуальним рішенням судді, а саме з ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2026, то вказане відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Щодо посилання заявника на збіг прізвищ з третьою особою - державним виконавцем ОСОБА_2, то колегія суддів вказує, що державний виконавець ОСОБА_2. не є членом сім`ї або близьким родичем судді Одеського апеляційного суду Назарової М.В., а збіг прізвищ сам по собі не є підставою для відводу за змістом п. 1 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши заяву про відвід судді, колегія суддів вважає, що висловлені заявником сумніви щодо невідповідності судді принципам неупередженості та об`єктивності не підтверджуються фактичними обставинами справи, а наведені в заяві доводи не можуть бути підставою для відводу судді Назарової М.В.

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.

З огляду на викладене, обґрунтованих доказів на підтвердження заявленого відводу про упередженість судді Назарової М.В. заявником до суду надано не було, а тому заявлений відвід є необґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що законодавство, наділяючи учасника справи достатньо широким спектром процесуальних повноважень, зокрема і правом на відвід судді (суддів), разом з тим зауважує на недопустимості зловживання наданими процесуальними правами, оскільки необґрунтований відвід може сприяти безпідставному усуненню та ухиленню судді (суддів) від розгляду справи (апеляційної чи касаційної скарги), що суперечить завданню цивільного судочинства і зазіхає на саму сутність правосуддя, як такого.

Керуючись ст. 33-40, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Назарової М.В. визнати необґрунтованою і передати справу для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали - 04 березня 2026 року

Судді: М.В. Назарова

О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький