ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м.Суми

Справа №591/3531/25

Номер провадження 22-ц/816/1666/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Щербаченко М. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сумиобленерго» - Зякуна Сергія Олександровича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2025 року, ухвалене у м. Суми у складі судді Ніколаєнко О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сумиобленерго» про відшкодування матеріальної шкоди та додаткових витрат, в зв`язку з заподіянням шкоди здоров`я,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до АТ «Сумиобленерго», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 96317 грн 69 коп. в рахунок відшкодування втраченого заробітку та додаткових витрат, в зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, а також понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 13 жовтня 1999 року він, будучи малолітнім, з вини відповідача одержав електротравму, внаслідок чого став інвалідом. На даний час він є інвалідом третьої групи безстроково, потребує постійної реабілітації, догляду та побутової допомоги. У періоді з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року він має право на стягнення з відповідача додаткові витрати на звичайний догляд, з урахуванням вини батьків, розмір шкоди складає 27510 грн, а також витрати на побутову допомогу на суму 13755 грн.

Також зазначає, що 29 червня 2013 року позивач отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Біологія» та здобув кваліфікацію бакалавра, вчителя біології. Свою трудову діяльність за здобутою кваліфікацією позивач розпочав 24 червня 2014 року на посаді вихователя, на даний час не працює. Таким чином, отримавши професію та розпочавши трудову діяльність відповідно до одержаної кваліфікації, позивач набув право на збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням професійної працездатності внаслідок каліцтва. З урахуванням середньомісячної заробітної плати працівника освіти, ступеня втрати працездатності (55%), вини батьків (30%), розмір шкоди у вигляді втраченого заробітку складає 55052,69 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2025 року, з урахуванням ухвали від 02 січня 2026 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з АТ «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_2 грн 36 коп. в рахунок відшкодування втраченого заробітку та додаткових витрат за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року у зв`язку з заподіянням шкоди здоров`ю, а також 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з АТ «Сумиобленерго» на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник АТ «Сумиобленерго» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також у зв`язку з неповним оцінюванням обставин, які мають значення для об`єктивного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не надав належної оцінки висновку експерта № 66/2010 від 21 червня 2011 року Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності передбачає у нього І ступень обмеження до самообслуговування. Однак, відповідно до норм Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності І ступінь обмеження самообслуговування не визначає надання особі з інвалідністю сторонньої побутової допомоги, а передбачає здатність до самообслуговування з використанням допоміжних заходів, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції.

Вказує, що у висновку комісійної судово-медичної експертизи Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи № 66/2010 від 21 червня 2011 року, яка проведена за матеріалами справи № 2-4/12 у період коли позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійної побутової допомоги. Однак матеріали цієї справи не містять жодних висновків про потребу позивача у постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні з моменту встановлення йому ІІІ групи інвалідності, тобто з вересня 2014 року, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Доводить, що у відповідності до роз`яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року для стягнення додаткових витрат на постійний сторонній догляд (побутове обслуговування) потерпілого, необхідність та характер цього догляду (обслуговування) має бути визначено судово-медичною експертизою, проте висновок комісійної судово-медичної експертизи Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи № 66/2010 від 21 червня 2011 року не містить визначення характеру та необхідність такого догляду.

Зазначає, що при стягненні шкоди, пов`язаної із зменшенням професійної працездатності позивача, суд першої інстанції не навів мотивувальної оцінки яким чином отримана позивачем кваліфікація бакалавра, вчителя біології пов`язана (прирівняна) до кваліфікації вихователя, за якою позивач розпочав свою трудову діяльність, зважаючи на те, що ч. 3 ст. 1199 ЦК України визначає виникнення права на відшкодування шкоди після початку трудової діяльності саме до одержаної, а не до будь-якої інформації.

Вказує, що суд першої інстанції застосував інформацію наведену у листах Головного управління статистики у Сумській області від 26 березня 2023 року та від 31 січня 2025 року, в яких вказано, що середньомісячна заробітна плата штатних працівників за видом економічної діяльності «Освіта» по Сумській області у січні 2022 року становила 10 350 грн. Також застосував інформацію, наведену у додатку до листа Головного управління статистики у Сумській області від 31 січня 2025 року про середньомісячну заробітну плату штатних працівників за видом економічної діяльності «Освіта» по України, зокрема за 2022 рік.

При цьому, дані у додатку до листа від 31 січня 2025 року наведено без урахування тимчасово окупованих російською федерацією територій та частини територій, на яких ведуться бойові дії і інформація сформована на основі фактично поданих підприємствами звітів та проведених дооцінок показників. Дані можуть бути уточнені. Отже, інформація, наведена у додатку до вказаного листа, яка застосована судом першої інстанції для проведення розрахунку, є недостовірною та не остаточною і фактично є припущенням, оскільки Головне управління статистики у Сумській області у п.3 приміток додатку до листа від 31 січня 2025 року чітко вказує, що інформація сформована з проведених дооцінок показників та може бути уточненою.

Відтак, розрахунок суми відшкодування, пов`язаної із зменшенням професійної працездатності не відповідає вимогам ч. 3 ст. 1199 ЦК України, оскільки судом першої інстанції застосовано не розмір заробітної плати працівників відповідної кваліфікації позивача, а узагальнений розмір середньої заробітної плати певного виду економічної діяльності.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Сукач О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом правильно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають матеріалам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

У додаткових поясненнях представник відповідача не погоджується з доводами представника позивача та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справу в зв`язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні за сімейними обставинами.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неможливість явки представника позивача не позбавляє суд права вирішити спір, оскільки його позицію висловлено у відзиві на апеляційну скаргу, а тому клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступні обставини.

Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, які у розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються у даній справі.

Питання відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої каліцтвом, а також додаткових витрат і моральної шкоди неодноразово були предметом судового розгляду. При цьому, судовими рішеннями місцевого суду та суду апеляційної інстанції, які набрали законної сили у цивільних справах № 2-10/05, № 2-4/2012, № 2-1133/12, № 591/4121/15-ц, № 591/4854/16, № 591/4920/17, № 591/6741/18, № 591/1252/21, 591/3500/22 встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка, Сумського району, Сумської області ОСОБА_2 , будучи малолітнім, отримав електротравми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких втратив праву руку на рівні третини передпліччя, а ліва рука частково втратила рухливість.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 вересня 2002 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Сумської області від 26 грудня 2002 року, ступінь вини ПАТ «Сумиобленерго» у заподіянні шкоди ОСОБА_2 визначено у розмірі 70% від загального розміру шкоди, а його батьків - в розмірі 30%.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи Сумського обласного бюро СМЕ від 29 серпня 2005 року № 79 виявлені у ОСОБА_2 захворювання перебувають у причинному зв`язку з отриманими ним травмами (ураження електричним струмом високої напруги), що мали місце ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Сумського району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 досяг повноліття, після чого Сумська обласна МСЕК встановила йому другу групу інвалідності з дитинства.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи Сумського обласного бюро СМЕ від 21 червня 2011 року № 66 ОСОБА_2 після отриманої в 1999 році електротравми потребує постійної реабілітації. Реабілітаційний період триває безстроково. Потребує амбулаторного лікування у ортопеда по місцю проживання, стаціонарного лікування в ортопедичному відділенні один раз на рік та санаторно-курортного лікування один раз на три роки. З 2006 року до часу проведення експертизи та в подальшому за наслідками електротравми потребує постійної побутової допомоги. Спеціальному медичному догляду не підлягає.

В мотивувальній частині вказаного висновку протоколу від 20 липня 2011 року №139159 лікарсько-консультативної «Сумська міська клінічна лікарня № 4» вказано про те, що потерпілий ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги.

Із довідки МСЕК серії 10ААВ № 922849 від 29 вересня 2014 року вбачається, що за результатами повторного огляду ОСОБА_2 встановлено третю групу дитинства безтерміново. Йому протипоказана робота з навантаженням на праву руку, рекомендоване лікування у ортопеда, невролога та санаторно-курортне лікування.

Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 914 від 29 вересня 2014 року позивачу встановлено першу ступінь обмеження до самообслуговування та до трудової діяльності, а також визначено ряд реабілітаційних заходів, які підлягають виконанню. Востаннє було проведено корекцію індивідуальної програми та контроль 22 грудня 2024 (а.с. 12-16).

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1195 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», судом визначено додаткові витрати, які підлягають відшкодуванню позивачу, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року в розмірі 41265,00 грн, за таким розрахунком:

- на звичайний догляд в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати щомісяця 6500 грн х 9 місяців : 2 + 6700 грн. х 3 місяці : 2 = 39300 грн., з вирахуванням вини батьків розмір шкоди складає 27510 грн. (39300 грн. - 30%);

- на побутову допомогу в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати щомісяця 6500 грн. х 9 місяців : 4 + 6700 грн. х 3 місяці : 4 = 19650 грн., з вирахування вини батьків розмір шкоди складає 13755 грн. (19650 грн. - 30%).

29 червня 2013 року ОСОБА_2 отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Біологія» та здобув кваліфікацію бакалавра, вчителя біології. Наразі не працює.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 89 від 20 травня 2016 року встановлено, що втрата як професійної, так і загальної працездатності у ОСОБА_2 становить 55 %.

Відповідно до відповіді з Державного реєстру платників податків позивач у 2022 році працював та отримував заробітну плату у ТОВ «Екніс-Інжиніринг» у розмірі 15 000 грн. (квітень червень 2022 року), 15250 грн. у липні 2022 року, 7293,48 грн. у серпні 2022 року. Задекларував як фізична особа платник єдиного податку у 2022 році дохід в сумі 127 305,11 грн.

Згідно статистичної інформації Головного управління статистики у Сумській області від 26 травня 2023 року та від 31 січня 2025 року слідує, шо середня заробітна плата штатних працівників Сумської області за видом економічної діяльності «Освіта» у січні 2022 року становила 10350 грн.

Згідно з пунктом 1 Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» респонденти під час воєнного стану або стану війни та протягом трьох місяців після його припинення, мають право не подавати статистичну та фінансову звітність. У зв`язку з цим, формування статистичних показників щодо середньої заробітної плати, починаючи з даних за лютий 2022 року здійснюватися не може.

За останньою наявною офіційною статистичною інформацією, середня заробітна плата штатних працівників за видом економічної діяльності «Освіта» по Сумській області у січні 2022 року становила 10350 грн.

Середньомісячна заробітна плата штатних працівників за видом економічної діяльності «Освіта» в Україні (без урахування тимчасово окупованих територій та частини територій, на яких ведуться бойові дії) у 2022 році становила 11431 грн. за 1 квартал 2022 року, 11907 грн. за 2 квартал 2022 року, 11258 грн. за 3 квартал 2022 року, 13429 грн. за 4 квартал 2022 року.

Дані підготовлено за результатами державного статистичного спостереження «Обстеження підприємств із питань статистики праці», яким охоплені юридичні особи та відокремлені підрозділи юридичних осіб із кількістю найманих працівників 10 і більше.

Інформація сформована на основі фактично поданих підприємствами звітів та проведених дооцінок показників. Дані можуть бути уточнені (а.с. 18, 19, 20).

Отже, враховуючи середню заробітну плату штатних працівників освіти по Україні у 2022 році, процент втрати професійної працездатності (55%), ступінь вини відповідача (70%) загальний розмір шкоди пов`язаної із зменшенням професійної працездатності внаслідок каліцтва з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року складає 55052,69 грн ((10350 грн + 11431 грн ? 2 + 11907 грн? 3 + 11258 грн ? 3 + 13429 грн ? 3)*0,55*0,7)

Загальний розмір відшкодування втраченого заробітку та додаткових витрат, в зв`язку з заподіянням шкоди здоров`ю, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 96 317,36 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позивачем вимог, стягнувши з відповідача на його користь грошові кошти на відшкодування втраченого заробітку та додаткових витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року з відповідними змінами та доповненнями, витрати не можуть бути меншими ніж 1/2 частина мінімальної заробітної плати - на звичайний догляд; 1/4 частини мінімальної заробітної плати - на побутову допомогу (прибирання кімнати, прання білизни тощо).

Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2022 року - 6500 грн, з 01 жовтня 2022 року - 6700 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що у висновку комісійної судово-медичної експертизи Сумського обласного бюро СМЕ від 21 червня 2011 року № 66 зазначено, що ОСОБА_2 після отриманої в 1999 році електротравми потребує постійної реабілітації. Реабілітаційний період триває безстроково. Потребує амбулаторного лікування у ортопеда по місцю проживання, стаціонарного лікування в ортопедичному відділенні один раз на рік та санаторно-курортного лікування один раз на три роки. З 2006 року до часу проведення експертизи та в подальшому за наслідками електротравми потребує постійної побутової допомоги.

Відповідачем не надано жодного доказу на спростування висновків комісійної судово-медичної експертизи.

Посилання представника відповідача на обставини встановлення позивачу третьої групи інвалідності є необґрунтованими, оскільки не спростовують відомостей, наведених у висновку комісійної судово-медичної експертизи Сумського обласного бюро СМЕ від 21 червня 2011 року № 66 про потребу позивача у постійній побутовій допомозі. Належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що потреба у догляді та побутової допомозі позивача відпала, відповідачем не надано.

Крім того з витягу протоколу засідання ЛКК № 135 КНП «Центр первинної медично-санітарної допомоги № 2» Сумської міської ради від 08 липня 2025 року позивач за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, побутового та медичного обслуговування та нездатний до самообслуговування (ас. 98, 99).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу підлягають відшкодуванню відповідачем додаткові витрати за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року в сумі 41265 грн 00 коп., а саме: на звичайний догляд в розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати щомісяця 6500 грн х 9 місяців : 2 + 6700 грн. х 3 місяці : 2 = 36250 грн., з вирахуванням вини батьків розмір шкоди складає 27510 грн. (39300 грн. - 30%);

на побутову допомогу в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати щомісяця 6500 грн. х 9 місяців : 4 + 6700 грн. х 3 місяці : 4 = 19650 грн., з вирахування вини батьків розмір шкоди складає 13755 грн. 50 коп. (19650 грн. - 30%).

Частиною 3 ст. 1199 ЦК України передбачено, що після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

З викладених норм права вбачається, що якщо особа, яка не працювала та отримала каліцтво, в подальшому отримує освіту, здобуває відповідну кваліфікацію та починає трудову діяльність, вона відповідно отримує професійну працездатність.

Працездатність - це здатність людини до активної діяльності, що характеризується можливістю виконання роботи і функціональним станом організму в процесі роботи.

Професійна працездатність - рід трудової діяльності людини, яка володіє комплексом спеціальних знань, практичних навичок, одержаних шляхом спеціальної освіти, навчання чи досвіду, які дають можливість здійснювати роботу в певній сфері виробництва.

У цій справі судом першої інстанції правильно встановлено, що 29 червня 2013 року ОСОБА_2 отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Біологія» та здобув кваліфікацію бакалавра, вчителя біології. Свою трудову діяльність за здобутою кваліфікацією позивач розпочав 24 червня 2014 року на посаді вихователя, наразі не працює.

Як обґрунтовано зазначив місцевий суд, ОСОБА_2 , отримавши професію та розпочавши трудову діяльність відповідно до одержаної кваліфікації, набув право на збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва, і саме ця можливість для осіб, які отримали каліцтво, у розумінні ч. 3 ст. 1199 ЦК України, є додатковою гарантією соціального захисту потерпілої особи.

З обставин справи вбачається, що висновком комісійної судово-медичної експертизи № 89 від 20 травня 2016 року встановлено, що втрата як професійної, так і загальної працездатності у ОСОБА_2 становить 55 %.

Згідно статистичної інформації Головного управління статистики у Сумській області від 26 травня 2023 року та від 31 січня 2025 року середня заробітна плата штатних працівників Сумської області за видом економічної діяльності «Освіта» у січні 2022 року становила 10350 грн. у зв`язку з запровадженим воєнним станом суб`єкти подання звітності мають право не подавати статистичну та фінансову звітність. У зв`язку з цим формування статистичних показників щодо середньої заробітної плати, починаючи з даних за лютий 2022 року здійснюватися не може.

Середньомісячна заробітна плата штатних працівників за видом економічної діяльності «Освіта» в Україні (без урахування тимчасово окупованих територій та частини територій, на яких ведуться бойові дії) у 2022 році становила

11431 грн за 1 квартал 2022 року,

11907 грн за 2 квартал 2022 року,

11258 грн за 3 квартал 2022 року,

13429 грн за 4 квартал 2022 року (а.с. 18-20).

Таким чином, сума заподіяної позивачу шкоди, пов`язаної з 55% втрати працездатності, враховуючи ступінь вини відповідача (70%) та виходячи з розміру середньої заробітної плати штатних працівників освіти по Сумській області у 2022 році, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року складає 55052 грн 69 коп. (70% х 78646, 70 грн) = (10350 х 55%) + (11431 х 55%) + (11431 х 55%) + (11907 х 55%) + (11907 х 55%) + (11907 х 55%) + (11258 х 55%) + (11258 х 55%)+ (11258 х 55%) + (13429 х 55%) + (13429 х 55%) + (13429 х 55%).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Закону України від 03 березня 2022 року № 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з вказаним позовом) фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Отже, починаючи зі звітного періоду за лютий 2022 року, у зв`язку із незабезпеченням повноти подання звітності респондентами, органи державної статистики призупинили оприлюднення статистичної інформації щодо середньомісячної заробітної плати штатних працівників по регіонах України.

05 липня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо розширення доступу пацієнтів до лікарських засобів, що підлягають закупівлі особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, шляхом укладення договорів керованого доступу».

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону, пункт 1 Закону України від 03 березня 2022 року № 2115-IX «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» із наступними змінами доповнено підпунктом 13 такого змісту:

«13) дія підпунктів 1-4 цього пункту не поширюється на подання статистичної та фінансової звітності до органів державної статистики та інших виробників офіційної статистики, а також на перевірку своєчасності та повноти її подання.

Особи, які підлягають статистичному спостереженню, у встановленому законодавством порядку протягом трьох місяців з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо розширення доступу пацієнтів до лікарських засобів, що підлягають закупівлі особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, шляхом укладення договорів керованого доступу» зобов`язані подати до органів державної статистики та інших виробників офіційної статистики неподану статистичну та фінансову звітність за весь період неподання відповідно до цього Закону.».

Зазначене свідчить про відновлення обов`язку подання фізичними та юридичними особами статистичної та фінансової звітності до органів державної статистики в умовах дії в Україні воєнного стану, що, у свою чергу, дає змогу Державній службі статистики України та її територіальним органам збирати та обробляти повні дані й поширювати інформацію.

З листа Головного управління статистики у Сумській області від 21 серпня 2025 року № 06.2-19988-25 вбачається, що з 5 липня 2025 року згідно з рішенням Верховної Ради України, набрали зміни до Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни». Відповідно до прийнятих норм підприємці, підприємства, установи та організації зобов`язані подавати статистичну та фінансову звітність до органів державної статистики. Органи державної статистики поновлять надання статистичної інформації у повному обсязі по завершенню встановленого Законом терміну для подання звітності після опрацювання та оприлюднення даних у розрізі регіонів на державному рівні (а.с. 122 зворот).

При ухваленні рішення у зазначеній справі, суд першої інстанції надав оцінку наданим стороною позивача доказам та врахував відомості надані Головним управління статистики у Сумській області, які не були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що наведена статистична інформація вказана без урахування тимчасово окупованих російською федерацією та частини територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та може бути уточнена, є неостаточною та фактично є припущенням, оскільки обставини вважати, що такі дані є недостовірними відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про відсутність оцінки суду першої інстанції того, яким чином отримана позивачем кваліфікація бакалавра, вчителя біології пов`язана (прирівняна) до кваліфікації вихователя, за якою позивач розпочав трудову діяльність, оскільки положеннями ч. 3 ст. 1199 ЦК України визначено право потерпілого на відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, відповідно до отриманої ним кваліфікації, а не відповідно до займаної посади чи професії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у цій справі, враховуючи ціну позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сумиобленерго» - Зякуна Сергія Олександровича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2026 року.

Головуючий А.П.Сидоренко

Судді О.І.Собина

М.В.Щербаченко