Справа № 369/220/26
Провадження № 2/369/176/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Савинського Сергія Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії щодо повернення транспортного засобу, -

встановила:

в провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов вказаний позов.

Представник позивача адвокат Савинський С.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224), право власності якої належить відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ EQA 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір бежевий, VIN-код НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , а також договором купівлі-продажу транспортного засобу № . 31.01.2025 року позивачем була видана довіреність на ім`я ОСОБА_2 щодо розпорядження зазначеним транспортним засобом строком до 31.01.2028 року. Однак 12.06.2025 року дію довіреності було достроково припинено. Дана обставина підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 55574989 від 12.06.2025 року. Не зважаючи на скасування довіреності та припинення права розпорядження автомобілем, ОСОБА_2 відмовляється повернути транспортний засіб законному власнику ОСОБА_1 . Більше того, під час листування в месенджері Whats App ОСОБА_2 неодноразово висловлювала прямі погрози на адресу ОСОБА_1 щодо знищення належного позивачу транспортного засобу. Також вона повідомила, що на вказаному автомобілі виїхала за межі території України, що підтверджується роздруківкою спілкування. Інформація щодо перетину транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ EQA 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір бежевий, VIN-код НОМЕР_2 , Державного кордону України знайшла своє підтвердження у відповіді Державної митної служби України від 10.12.2025 року № 19/19-02-02/8.19/6110 «Про надання інформації». Таким чином, належний позивачу транспортний засіб, який є фактичним предметом спору, перебуває за межами території України, а його повернення на територію України залежить від волі відповідача, яка фактично володіє транспортним засобом. У зв`язку з цим у разі задоволення позову існує ймовірність ускладнення виконання судового рішення, оскільки запорукою виконання можливого рішення суду є воля відповідача, яка перебуває за кордоном. Свідчення реальної загрози невиконання рішення є те, що відповідач фактично упродовж одного року не поверталась на територію України, що вбачається з листа Державної митної служби України. Між тим, відповідач має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав. Перебування у власності нерухомого майна обумовлює існування стійкого правового зв`язку особи з державою та є запорукою виконання такою особою цивільно-правових зобов`язань, у тому числі за судовими рішеннями. Саме тому можливе відчуження зазначеної квартири на користь третіх осіб мінімізує правовий зв`язок відповідача з державою та створить підґрунтя для ухилення останньої від виконання цивільно-правових зобов`язань на території України. Крім того, предметом пред`явленого позивачем позову, є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повернення транспортного засобу, ключів та документів позивачу. Водночас у випадку знищення або пошкодження транспортного засобу, позивачем буде вжито заходів щодо зміни предмета позову на стягнення коштів у розмірі вартості майна або зміни способу виконання рішення. За таких обставин, на думку позивача, існує об`єктивна необхідність у збереженні сталого порядку речей, якого можливо досягти шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що належний позивачу транспортний засіб з волі відповідача перебуває за кордоном, а також існує загроза знищення зазначеного майна, про що сама відповідачка зазначала у листуванні у застосунку Whats App, позивач вважає, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв`язку з чим наявна об`єктивно обумовлена необхідність у збереженні сталого порядку речей до вирішення справи по суті. Крім того, ціна позову, про забезпечення якого просить позивач не встановлюється, оскільки позивачем заявлено вимогу немайнового характеру щодо зобов`язання відповідача повернути позивачу належний йому транспортний засіб.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, вважає, що вимога представника заявника щодо накладення арешту на квартиру, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зміст і форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, статтею 150 ЦПК імперативно встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, за рахунок якого пропонується забезпечити позов, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Представник позивача вказує, що перебування у власності відповідача нерухомого майна обумовлює існування стійкого правового зв`язку особи з державою та є запорукою виконання такою особою цивільно-правових зобов`язань, у тому числі за судовими рішеннями. Саме тому можливе відчуження зазначеної квартири на користь третіх осіб мінімізує правовий зв`язок відповідача з державою та створить підґрунтя для ухилення останньої від виконання цивільно-правових зобов`язань на території України. Крім того, предметом пред`явленого позивачем позову є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повернення транспортного засобу, ключів та документів позивачу. Водночас у випадку знищення або пошкодження транспортного засобу, позивачем буде вжито заходів щодо зміни предмета позову на стягнення коштів у розмірі вартості майна або зміни способу виконання рішення. За таких обставин, на думку позивача, існує об`єктивна необхідність у збереженні сталого порядку речей, якого можливо досягти шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно квартиру.

Предметом цього позову є зобов`язання відповідача повернути позивачу транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ EQA 300», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір бежевий, VIN-код НОМЕР_2 .

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Суд зазначає, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суддя вважає, що накладення арешту на квартиру, яка належить відповідачу, не забезпечить виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову про повернення позивачу транспортного засобу.

Арешт на майно як захід забезпечення позову застосовується лише у справах, де заявлено майнову вимогу. Арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору (постанова Верховного Суду у справі № 907/268/22 від 04.04.2023).

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений. Заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Таким чином, проаналізувавши зміст заяви, поданої заявником, суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки, на переконання суду, вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову шляхом арешту квартири, яка належить відповідачу на праві власності, буде невиправданим втручанням у право власності, тобто, у право особи на мирне володіння своїм майном, яке захищене статтею 1 Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окрім цього, заявлений захід забезпечення позову є неспівмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру; заявником не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суддя

постановила:

у задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Савинського Сергія Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії щодо повернення транспортного засобу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя - Лапченко О.М.