Справа № 345/245/25
Провадження № 22-ц/4808/316/26
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Луганської В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника заявника ОСОБА_1 адвоката Бойка Р.Б. та державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасової Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Кардаш О.І. 18 грудня 2025 року в м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст скарги

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою про поновлення строку на оскарження, визнання незаконною та скасування постанови від 22.05.2020 року про закінчення виконавчого провадження, яку винесено старшим державним виконавцем Тарасовою Х.М. у виконавчому провадженні №44866824.

Скарга мотивована тим, що старшим державним виконавцем Тарасовою Х.М. у виконавчому провадженні №44866824 винесено 22.05.2020 року постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 18.09.2014 року за №345/3654/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на її користь по 300 грн. аліментів щомісячно на кожну дитину. У вказаній постанові державний виконавець вказала, що аліменти сплачено в повному обсязі до повноліття дітей. Так, у розрахунку із сплати аліментів зазначено, що аліменти сплачено виходячи із суми присудженої судом. Однак, в силу ч. 2 ст. 182 СК України державним виконавцем не проведено перерахунку суми присуджених аліментів та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Щодо строку поновлення оскарження постанови вказала, що про винесення оскаржуваної постанови їй стало відомо 09.01.2025 року, коли вона одержала заяву про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі №345/3423/23. Додатковим підтвердженням її необізнаності у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження є те, що у липні 2023 року вона звернулася до суду із заявою про зміну способу стягнення аліментів. Тому просила суд поновити строк на оскарження постанови, визнати її неправомірною та скасувати.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.05.2020 року задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Тарасової Х.М. Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження №44866824 з примусового виконання виконавчого листа №345/3654/14-ц, виданого 18.09.2014 року Калуським міськрайонним судом Івано-Фанківської області.

Короткий зміст апеляційної скарги

ОСОБА_3 з таким рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що рішення про стягнення аліментів виконано ним у повному обсязі достроково ще у 2020 році, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження та судовими рішеннями, якими встановлена законність такої постанови. Отже, факт повного виконання зобов`язання є встановленим і підтвердженим у судовому порядку.

Незважаючи на це, у 2023 році було повторно відкрито виконавчі провадження на підставі нових виконавчих листів, що призвело до подвійного стягнення аліментів за той самий період та щодо тієї ж дитини. При цьому стягувачка не повідомила суд про повне виконання попереднього рішення та закінчення виконавчого провадження, що свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами.

ОСОБА_1 , достеменно знаючи про проходження ОСОБА_2 військової служби та його перебування у зоні бойових дій, звернулася з позовом про зміну способу стягнення аліментів, фактично заявивши вимогу про збільшення їх розміру.

Внаслідок цього 19 вересня 2023 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області справу розглянуто за відсутності відповідача, який через проходження військової служби під час мобілізації не мав можливості своєчасно отримати судові повідомлення та реалізувати своє право на захист.

Тому вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального і процесуального права, а також безпідставно повторно стягнуто з нього аліменти. Враховуючи наведене, апелянт просив скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 подала через свого представника ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу у якому зазначила, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року аліменти були визначені у фіксованому розмірі 300 грн на кожну дитину. Після внесення змін до законодавства у 20172018 роках мінімальний гарантований розмір аліментів був підвищений до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суттєво перевищувало встановлені раніше 300 грн.

Нарахування аліментів здійснювалося у розмірі, визначеному рішенням суду 2014 року, однак без урахування нових законодавчих гарантій. При цьому правова позиція Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 свідчить, що зміна мінімального розміру аліментів сама по собі не є підставою для зміни судового рішення, але законодавством передбачено механізм забезпечення виплати аліментів не нижче мінімального гарантованого рівня.

ОСОБА_2 сплатив кошти наперед без укладення нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів, як того вимагає стаття 189 СК України. Така сплата не змінює встановлений судом порядок і розмір стягнення та не звільняє автоматично від подальшого нарахування у межах законодавчих гарантій.

Крім того, судові рішення 2025 року, на які посилається апелянт, були скасовані Верховним Судом, а отже не можуть підтверджувати правомірність його доводів.

Отже, з урахуванням законодавчих змін, відсутності належно оформленої домовленості про сплату аліментів наперед та скасування рішень, на які посилається апелянт, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачає.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Апелянт Вилка П.Б. у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Бойко Р.Б. апеляційну скаргу не визнав.

Державний виконавець Тарасова Х.М. вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, просила її задовольнити.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника заявника ОСОБА_1 адвоката Бойко Р.Б. та державного виконавця Тарасової Х.М., дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому рішення суду слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року у справі № 345/3654/14-ц стягнено з ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 300,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 вересня 2014 року і до досягнення повноліття дітьми. (а. с. 46-47 том 1).

ОСОБА_7 , старший син стягувача і боржника у виконавчому провадженні, на утримання якого були стягнені аліменти, досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , а молодший син учасників виконавчого провадження, на утримання якого стягувалися аліменти, ОСОБА_8 , на день подання скарги повноліття не набув, а досягне його ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івасіва Я.Я. від 25 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 345/3654/14-ц, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 18 вересня 2014 року (а. с. 45 том 1).

ОСОБА_1 20 травня 2020 року звернулася із заявою до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою, в якій зазначила, що вона отримала від ОСОБА_2 грошові кошти як аліменти на дітей у сумі 87476,40 грн, що включає в себе 69615,49 грн заборгованість за аліментами та 17860,65 грн - сума накладеного штрафу за несплату аліментів відповідно до виконавчого листа №345/3654/14-ц, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 18 вересня 2014 року. Зазначила, що претензій до боржника та органу державної служби не має (а.с. 96 том 1).

Державний виконавець Тарасова Х.М. постановою від 22 травня 2020 року закінчила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №345/3654/14-ц, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 18 вересня 2014 року, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши у постанові, що аліменти сплачені у повному обсязі до повноліття дітей (а. с. 64-65 том 1).

Застосовані норми права

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Строки для звернення зі скаргою визначені положеннями статті 449 ЦПК України. Так, відповідно до частини першої зазначеної статті скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частина друга статті 449 ЦПК України регламентує, що пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

В силу пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені положеннями статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за пунктом 9 частини першої статті 39 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України розроблена Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 9 Розділу XVI зазначеної Інструкції виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

В силу частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а на день ухвалення рішення про стягнення аліментів такий розмір мав бути не меншим 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.

Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції із матеріалів виконавчого провадження встановлено, що заявниці ОСОБА_1 не була направлена копія постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Заявниця вказує, що їй стало відомо про винесення постанови 09 січня 2025 року із заяви про перегляд заочного рішення Калуського місьрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі № 345/3423/23 про зміну способу стягнення аліментів.

Оскільки направлення копії постанови про закінчення виконавчого провадження, зокрема стягувачу, є прямим обов`язком виконавця в силу статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», а доказів про виконання такого обов`язку матеріали виконавчого провадження не містять, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення строку заявниці для оскарження постанови, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19.

Закінчуючи виконавче провадження, державний виконавець діяла всупереч пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а також всупереч пункту 9 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якого виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення.

Так, виконавчим документом визначено, що аліменти стягуються до досягнення повноліття дітьми, тому закінчення виконавчого провадження до цього терміну не узгоджується із вимогами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 9 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, державний виконавець не врахувала, що розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 03 вересня 2014 року (день початку стягнення аліментів згідно виконавчого листа) і до 20 травня 2020 року (день закінчення виконавчого провадження) періодично збільшувався і гарантований мінімум для дитини відповідного віку зріс з 396 гривень до 1109 гривень.

Хоча і у рішенні суду не зазначено, що розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (гарантований мінімум аліментів на день ухвалення рішення про стягнення аліментів в редакції Закону, чинного у 2014 році), однак стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає обов`язок виконавця стягувати з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 2-2805/11 (провадження № 61-10231св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Закінчуючи виконавче провадження, державний виконавець не врахувала цих положень Закону, не здійснила перерахунок аліментів відповідно до гарантованого розміру аліментів на обох дітей, встановленого на час стягнення за весь період, не скористалася своїм правом для звернення до суду за роз`ясненням рішення у разі, якщо воно було незрозумілим, винесла постанову, яка суперечить інтересам дітей, обмежуючи їх право власності на аліменти навіть на рівні гарантованого мінімального розміру.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є протиправною.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач І.О. Максюта

Судді Л.В. Василишин

В.М. Луганська

Повний текст постанови складений 12 березня 2026 року.