ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2050/23 Номер провадження 22-ц/814/276/26Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року, ухвалене суддею Шатіловою Л. Г., повний текст рішення складено - 05 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Ромоданівської селищної ради, Виконавчий комітет Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав

та за зустрічною позовною заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Карнаухова Андрія Олександровича до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

14.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якому просив суд: - позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 1-4).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.10.2014, яке набрало чинності 23.01.2015, шлюб між ними було розірвано, але вони фактично спільно продовжували проживати однією сім`єю майже до 2018. ОСОБА_4 залишився жити з матір`ю, часто перебував з ним та його батьками. У січні 2019, коли він забрав дитину від матері, остання повідомила, що він захворів. Лікарем було поставлено діагноз «пневмонія», про що було повідомлено матір, яка намагалась забрати хворого хлопця, скандалила, викликала поліцію, а пізніше, звернулася до Служби у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації із заявою про встановлення місця проживання дитини разом з нею. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 у справі №225/6586/17 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. За заявою ОСОБА_2 08.02.2019 комісією з питань захисту прав дитини Торецької міської військово-цивільної адміністрації було прийняте рішення про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю, яке потім було затверджено розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації від 05.03.2019 №2. Щодо законності даного документа була порушена кримінальна справа. З початку 2020 фактично ОСОБА_5 став мешкати разом з позивачем та його батьками. Зазначив, що коли дитина почала проживати з ним, він дізнався, що ОСОБА_2 жорстко поводилася з ним, часто хворого відправляла до школи, хворого залишала дома одного, не піклувалася про його здоров`я. У 2021 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не піклувалася про стан здоров`я сина, він був змушений звернутися із заявою до Торецької поліції, в наслідок чого була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 135 КК України. До березня 2022 сторони у справі проживали у місті Торецьку Донецької області, після повномаштабного вторгнення евакуювалися в інші регіони України. Після того, як ОСОБА_4 почав жити з позивачем та його батьками, ОСОБА_2 перестала брати участь у вихованні сина та перестала цікавитися станом його здоров`я, допомагати фінансово, не виявляє жодного материнського піклування.

05.09.2023 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява представника ОСОБА_2 - адвоката Карнаухова А.О. до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, в якій просив суд: - позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовної заяви до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину у повному обсязі; - судові витрати покласти на позивача (т.1 а.с. 113-115).

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що у первісному позові ОСОБА_1 посилається на те, що причиною розлучення з ОСОБА_2 стали постійні сварки, які виникали між ними у зв`язку з тим, що мати дитини взагалі не приділяла уваги здоров`ю дитини. Після розлучення ОСОБА_1 сам лікував дитину, незважаючи на бажання матері забрати дитину до себе. При цьому підкреслює, що їх спільний син ОСОБА_5 постійно проводив велику кількість часу з ОСОБА_1 та з його батьками. З цього він робить висновок, що ОСОБА_2 взагалі не цікавилася здоров`ям сина, його бажаннями та інтересами. Далі в якості доводів ОСОБА_1 перелічує багаточисельні «жахливі» факти жорстокого поводження з дитиною ОСОБА_2 при цьому, не наводячи ніяких доказів. З огляду на мотивувальну частину позову, вважав, що позивач ОСОБА_1 вже визнав те, що протягом тривалого часу своїми авторитарними методами фактично сам встановив місце проживання їх малолітнього сина із собою, незважаючи на висновок Служби у справах дітей ВЦА м. Торецька від 05.03.2019 та висновок Торецької міської і ВЦА від 23.03.2022 №61, усілякими засобами перешкоджав позивачу у спілкуванні з сином, а пізніше просто викрав дитину, не попередивши і не узгодивши свої дії з матір`ю ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_1 продовжує утримувати дитину із собою, незважаючи на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, яким позовні вимоги було задоволено та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишена без задоволення, а вищевказане рішення - без змін. На даний час ОСОБА_1 створює штучні перешкоди у вигляді ініціювання звернень щодо позбавлення невід`ємних батьківських прав матері та затягування усіх процесів. На зв`язок він, як і раніше, не виходить, усі відомі телефони, в тому числі сина, свій та родичів, він блокує. Фактично він сам вже позбавив ОСОБА_2 її материнських прав, не маючи на це ніяких повноважень, нехтуючи нормами сімейного, Конституційного та міжнародного права, і відкрито умисно не виконує рішення державних компетентних органів, рішень суду. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 у справі №225/2468/21 встановлено, що після розірвання шлюбу дитина проживала з ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 , зустрічаючись із сином за згодою обох батьків, постійно не повертав його в обумовлений строк, а після початку повномасштабної агресії росії в Україні залишив із сином місто Торецьк та поїхав у невідомому напрямку, не попередивши та не узгодивши свої дії з матір`ю дитини. Прийнятими судом заходами було встановлено, що відповідач переїхав в Полтавську область, однак за короткий строк змінив два місця проживання, не повідомляючи про це ні позивача, ні суд. Таким чином, для матері створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім того, у постанові Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 вказано, що відповідач ОСОБА_1 створює перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, не бажає йти на компроміс для того, щоб знайти взаєморозуміння в питаннях виховання дитини. Як доводиться письмовими матеріалами справи, відповідач здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини, яка потребує любові обох батьків. Обмеживши дитину у спілкуванні з матір`ю, не бажаючи вирішувати спільно з позивачем за участі органу опіки та піклування питання виховання дитини, тим самим відповідач створює умови, за яких втрачається зв`язок матері з дитиною, дитина знаходиться під повним контролем і впливом батька. Вважав що вищевказані судові рішення містять докази належної законослухняної поведінки ОСОБА_2 та дискредитують доводи ОСОБА_1 , які ґрунтуються лише на його припущеннях, всупереч означеним рішенням. Таким чином, ОСОБА_1 спочатку утримував сина у себе, а потім самовільно, без погодження з матір`ю дитини ОСОБА_2 вивіз його до Львівської області, а пізніше переїхав до Полтавської області. Із наведеного вбачається, що ОСОБА_1 сам порушує права ОСОБА_2 на участь у вихованні дитини, а також і права дитини на спілкування з матір`ю, передбачені ст.ст. 153, 155.157 СК України. На даний час думка та поведінка дитини ОСОБА_3 є спотвореною та необ`єктивною внаслідок його повної ізоляції батьком від його матері ОСОБА_2 з 2020 і по даний час, постійного психологічного впливу з боку ОСОБА_1 та його батьків на дитину з метою створення негативного образу ОСОБА_2 як матері. Зазначив, що в рішенні Дзержинського міського суду та постанові Дніпровського апеляційного суду вказується на позитивну характеристику ОСОБА_2 , її соціальну адаптованість, прихильність та піклування про дітей. Жодного факту порушень прав дитини, ухиляння від виконання своїх обов`язків, жорстокого поводження з дитиною з боку ОСОБА_2 виявлено не було. Разом з тим у вказаних рішеннях суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 порушуються права матері та дитини, саме він діє не в інтересах дитини, змінює без попередження місце проживання і створює перешкоди в їх спілкуванні, тобто саме ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Таким чином, проживання сина разом з матір`ю відповідає інтересам дитини. Підстав для позбавлення батьківських прав у розумінні ч. 1 ст. 164 СК України не вбачається взагалі. Доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх обов`язків щодо виховання сина, жорстоко поводиться з ним, застосовує недопустимі методи виховання, не надано. Навпаки, ОСОБА_1 сам себе скомпрометував протягом усіх процесів, як людина з нігілістичною поведінкою, який заради своїх дрібних амбіцій та інтересів зруйнував нормальне дитинство свого сина і життя його матері. ОСОБА_1 протягом значного періоду часу не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання нормальної освіти, застосовуючи недопустимі методи виховання.

05.04.2024 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову), в якій зазначив, що у зв`язку з тим, що питання стягнення аліментів з ОСОБА_2 є предметом позову в іншій справі, яка розглядається Дзержинським міським судом Донецької області (справа №225/3164/21), потрібно уточнити позовні вимоги у справі №541/2050/23 шляхом вилучення з позовної заяви вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів (т.1 а.с. 238).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.02.2025 заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної вимоги до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на малолітню дитину - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину - залишено без розгляду, в іншій частині заявлених позовних вимог продовжено розгляд по суті. Відкладено підготовче засідання до 14 години 00 хвилин 06.03.2025 (т.3 а.с. 30).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ромоданівської селищної ради, Виконавчий комітет Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в ході розгляду справи встановлено обставини не проживання матері разом з дитиною, зацікавленість останньої у шкільному житті дитини, її навчанні. Наразі дитина проживає з батьком, останній не бажає йти на компроміс для того, щоб знайти взаєморозуміння у питаннях виховання дитини. Матеріали справи не містять доказів, які негативно характеризують особу ОСОБА_2 та які б були підставою для позбавлення її материнських прав, відсутні докази її винної поведінки, що свідчили б про ухилення від виконання батьківських обов`язків, а навпаки, встановлено судом перешкоджання ОСОБА_2 у налагодженні відносин з сином. З огляду на вищевикладене, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є найвищим ступенем втручання у право на сімейне життя, яке має підтверджуватися належними і допустимими доказами, суд першої інстанції вважав, що при розгляді справи не знайшли підтвердження обставини, що ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, без поважних причин залишила його без батьківської уваги та турботи шляхом відсутності спілкування з ним, участі у його вихованні, розвитку, не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, що не може свідчити про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав мотивовано тим, що останній своїми авторитарними методами фактично сам встановив проживання їх малолітнього сина з собою, усілякими засобами перешкоджає матері у спілкуванні з сином, а пізніше забрав дитину до себе, не попередивши і не узгодивши свої дії з нею, не виконує рішення Дзержинського міського суду Донецької області, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю. З огляду на вищевикладене, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є найвищим ступенем втручання у право на сімейне життя, яке має підтверджуватися належними і допустимими доказами, суд першої інстанції вважав, що при розгляді справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 не знайшли підтвердження обставини, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи шляхом відсутності спілкування з ним, участі у його вихованні, розвитку, не доведено, що поведінка батька є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, що не може свідчити про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, тому у задоволенні зустрічних позовних вимоги також слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щофактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, судом першої інстанції встановлені не в повній мірі, а також помилково, без відповідних мотивів зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам та підтверджені відповідними, належними та достатніми доказами. Коли дитина фактично почала жити разом з ОСОБА_1 та його батьками, йому стали відомі дуже жахливі факти про те, що ОСОБА_2 жорстоко поводилася з ним, часто хворого відправляла до школи, дозволяла своїм рідним ображати та знущатися з нього вчителю, який додатково займався з дитиною, лупцювала його, коли ОСОБА_4 казав про це матері, вона казала, що це брехня, хвору дитину залишала одного дома, взагалі не займалася його здоров`ям тощо. Станом на день розгляду даної справи поліцією Донецької області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 31.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що суду не надано жодних доказів протиправної і винної поведінки ОСОБА_2 . У 2021 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не піклувалася про стан здоров`я сина, ОСОБА_1 був змушений звернутися із заявою до Торецької поліції. Була порушена кримінальна справа за ч.1 ст. 135 КК України. Окрім обов`язкових медичних оглядів, кожна мати чи батько зобов`язані піклуватися про стан здоров`я своїх дітей. Систематичні візити до сімейного лікаря (чи педіатра) сприяють профілактиці та запобіганню небезпечних захворювань. Тим паче, що дитина сторін має вади здоров`я та часто хворіє. Мати дитини не виконує рекомендації лікарів та взагалі не займається станом здоров`я сина. До березня 2022 сторони проживали у м. Торецьк Донецької області, після повномасштабного вторгнення в Україну рф, евакуювалися в інші регіони України. Після того, як ОСОБА_4 почав жити разом з ОСОБА_1 та його батьками, ОСОБА_2 перестала брати участь у його вихованні, взагалі перестала цікавитись станом його здоров`я, не допомогає фінансово, не виявляє жодного материнського піклування. Судом першої інстанції при розгляді даної справи, без будь-яких мотивів та обгрунтувань при прийнятті спірного рішення взагалі не досліджені факти вчинення насилля над дитиною, також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про опитування сина за даним фактом. Висновки суду про те, що батько створював перешкоди у спілкуванні матері з сином, не відповідають дійсності та взагалі не підтверджені жодними доказами у справі. Суд першої інстанції не взяв дані факти до уваги та з даного питання не опитав дитину. ОСОБА_2 , а також суд першої інстанції безпідставно звинуватили ОСОБА_1 у зловживанні правами відносно дитини та матері. ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції жодного доказу щодо перешкоджання ОСОБА_1 їй у спілкуванні з дитиною. Суд першої інстанції зробив передчасний та необгрунтований висновок, що ОСОБА_1 не бажає йти на компроміс з метою знайти взаєморозуміння у питаннях виховання дитини. У рішенні суду першої інстанції безпідставно (без посилання на відповідні докази) зроблено передчасний та помилковий висновок, що матеріали справи не містять доказів, які негативно характеризують особу ОСОБА_2 та є підставою для позбавлення її материнських прав, відсутні докази її винної поведінки, які свідчили б про ухилення від виконання батьківських обов`язків, а навпаки перешкоджання такій у налагодженні відносин з сином. ОСОБА_1 наголошував суду першої інстанції про те, що постійно під час приїзду до ОСОБА_4 його матері виникають сварки, конфліктні ситуації, постійно приїжджає поліція тощо. ОСОБА_2 , зловживаючи своїми материнськими правами, повністю забуває про права дитини на гідність, захист здоров`я, особистий час тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Карнаухов А.О. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу ЬЬЬЬ просить їх долучити до матеріалів справи.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 про позбавленняОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання апеляційного суду 16.02.2026 не з`явилися інші учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 29.01.2026 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (т.4 а.с.113-117), які були доставлені до електронних кабінетів та засобами поштового зв`язку. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 15.10.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 24.11.2025 о 10-40 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 6).

31.10.2014 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області. ОСОБА_7 залишила прізвище « ОСОБА_7 » (т.1 а.с. 10-11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами і проживають за вдресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 7-9).

Згідно копії побутової характеристики, виданої депутатом Ромоданівської селищної ради Л. Бабаджановою, родина ОСОБА_1 евакуювалася з міста Торецьк Бахмутського району Донецької області 19.03.2022 і придбала будинок в смт. Ромодан. За період проживання проявила себе з позитивного боку, скарг з боку жителів села не надходило (т.1 а.с. 12).

За інформацією з Єдиного реєстру боржників, інформація на ОСОБА_1 відсутня (т.1 а.с. 13).

Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимостей», ОСОБА_1 станом на 26.04.2023 незнятої чи непогашеної судимості не має (т.1 а.с. 14), 04.03.2023 року ОСОБА_1 пройшов огляд у лікаря - психіатра (т.1 а.с. 15).

Згідно характеристики ОСОБА_3 , учня 5-А класу ОЗО «Миргородський ліцей №1 імені Панаса Мирного Миргородської міської ради Полтавської області, останній має позитивну характеристику, батько приділяє належну увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок з класним керівником (т.1 а.с. 16).

ОСОБА_3 має дипломи та сертифікати досягнень у навчанні (т.1 а.с. 148-154, 250-252, т.2 а.с. 59, 159-160).

КНП «Центр медико-санітарної допомоги» міста Торецьк на запит Дзержинського міського суду Донецької області надав інформацію про стан здоров`я ОСОБА_3 , 2012 р.н. (т.1 а.с. 18).

Копією довідки КНП Миргородська ЛІЛ зафіксовано результати обов`язкового медичного профілактичного огляду ОСОБА_3 (т.1 а.с. 23).

ОСОБА_3 неодноразово перебував на лікуванні, проходив медичні обстеження, для його лікування були придбані ліки (т.1 а.с. 51-66, 245-247, т.2 а.с. 22-28, 60).

ОСОБА_1 неодноразово письмово звертався до ОСОБА_2 , тітки ОСОБА_2 - ОСОБА_10 з листами про компенсацію витрат проведених профілактичних, лікувальних та діагностичних заходів ОСОБА_3 (т.1 а.с. 19,20).

ОСОБА_1 16.08.2023, 15.05.2023, 09.06.2023, 29.08.2023 звертався до керівників Служби у справах дітей з проханнями про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_4 , а також з метою проведення бесіди з ОСОБА_2 з метою віддання копій медичної документації на ОСОБА_3 (т.1 а.с. 68-70, 144-146).

Новояворівська міська рада на заяву ОСОБА_1 від 01.11.2023 листом за №457 від 16.11.2023 повідомила, що зі слів матері картка ОСОБА_4 та її копії ОСОБА_2 не має, документи знаходяться у квартирі в м.Торецьк (т.2 а.с. 146); на заяву ОСОБА_1 від 06.09.2023 листом №409 від 05.10.2023 повідомила, що працівниками Служби у справах дітей Новояворівської міської ради було проведено розмову з ОСОБА_2 щодо неналежно виконання нею батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , зі слів останньої ОСОБА_1 постійно чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини (т.2 а.с. 147).

Згідно копії листа Жовтанецької міської ради Львівського району Львівської області встановлено, що за час перебування в прихистку догляд та турботу за станом здоров`я сина ОСОБА_4 здійснював виключно батько (т.1 а.с. 22).

Згідно копії витягу з ЄРДР, за заявою ОСОБА_1 02.03.2021 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України (т.1 а.с. 17).

СУ ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 135 КК України за фактом залишення в небезпеці матір`ю ОСОБА_2 своєї дитини ОСОБА_3 (т.1 а.с. 42-44, 77, 80).

30.08.2023 ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області задоволено скаргу ОСОБА_1 і зобов`язано уповноважену особу Яворівського ВП ГУНП у Львівській області внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, яке міститься у повідомленні про вчинення злочину від 17.07.2023 (т.1 а.с. 142-143).

Згідно витягу з ЄРДС, за заявою ОСОБА_2 11.09.2023 внесено відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, вчинений ОСОБА_1 , а саме не виконання рішення суду (т.1 а.с. 168).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має освіту молодшого спеціаліста за спеціальністю «Акушерська справа» і здобула кваліфікацію акушерки (т.1 а.с. 95-96).

Згідно копії акту обстеження умов проживання від 17.07.2023, ОСОБА_2 проживає в орендованій квартирі в АДРЕСА_2 , де створені усі умови для проживання дітей, в сім`ї панує хороша атмосфера, належно виховує дочку (т.1 а.с. 112 зворот).

Згідно копії характеристики на ОСОБА_2 , остання за час проживання по АДРЕСА_3 , скарг і заяв від сусідів і мешканців будинку не поступало. Дисциплінована, скромна, вимоглива до себе, користується повагою серед жителів будинку (т.1 а.с. 98).

Згідно копії характеристики на ОСОБА_11 дитини, що відвідує ЗДО №4 НМР, ерудована, розумна і не конфліктна дитина, яка легко спілкується з однолітками. Вихованням дитини займається мати, дитина завжди тепло і з любов`ю згадує про матір і пишається нею (т.1 а.с. 98 зворот).

ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності (т.1 а.с. 99).

Згідно копії листа ОЗ «Ромоданівський ліцей» від 13.11.2023 встановлено, що 16.10.2023 даний заклад освіти відвідала мати ОСОБА_12 , учня 6-а класу, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не хотів спілкуватися з нею. До сина мати не підійшла, бо останній не дозволив (т.2 а.с. 57 і зворот, 149).

Служба у справах дітей виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради 30.10.2024 №08/01-12/69 повідомила, що 06.08.2024 ОСОБА_2 разом з дочкою приїжджала в с. Ромодан з метою зустрічі з сином ОСОБА_4 , її супроводжував працівник Служби, у телефонній розмові ОСОБА_4 відмовився спілкуватися з матір`ю та сестрою (т.2 а.с. 148).

Згідно копії листа ОЗ «Ромоданівський ліцей» від 21.05.2024 встановлено, що мати ОСОБА_4 цікавиться шкільним життям сина і чи ходить він до навчального закладу, у телефонному режимі, тато і мама ОСОБА_4 з питань стосовно його ментального здоров`я, успіхами в ліцеї, до практичного психолога не зверталися (т.2 а.с. 61).

Начальник Торецького ВП у відповідь на заяву ОСОБА_1 про не виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 повідомив, що з останньою було проведено профілактичну бесіду (т.2 а.с. 80).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 залишено без змін, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 100-112).

Постановою Верховного суду від 07.02.2024 постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 - скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції (т.1 а.с. 218-226).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2024 рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 залишено без змін (т.2 а.с. 66-73).

Постановою Верховного Суду від 20.11.2024 рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2024 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2024 залишено без змін (т.2 а.с. 166-187).

08.05.2024 ухвалою Дніпровського апеляційного суду забезпечено позов ОСОБА_2 та визначено ОСОБА_2 місце та час спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 до набрання рішення законної сили (т.2 а.с. 99-101).

Згідно Витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прави дитини при Виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 11.09.2023 №9 було рекомендовано батькам дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини враховуючи її вік, стан здоров`я та психологічний стан, налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних із спільною дитиною. Комісія не знайшла вагомих підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 (т.2 а.с. 153-154).

Рішенням Виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області №62 від 12.09.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 126-128).

Рішенням Виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області №63 від 12.09.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , в якому зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с. 107-108).

Судом першої інстанції встановлено, що мати постійно цікавилася та цікавиться життям свого сина, всупереч тому, що батько дитини після розлучення всіляко намагається усунути матір від спілкування зі спільним сином. Також встановлено, що мати виконує свій обов`язок щодо утримання сина ОСОБА_13 , про що у судовому засіданні пояснив свідок ОСОБА_14 , яка зазначила, що ОСОБА_2 неодноразова присилала посилки з одягом, передавала гроші, а з листувань можна встановити, що попри чинення перешкод, ОСОБА_2 постійно цікавиться станом здоров`я, успіхами та досягненнями дитини, тобто будь-якими шляхами цікавиться його життям, про що також свідчать її відвідування учбового закладу, де навчається син, а також спілкування засобами зв`язку з вчителями.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст. 150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків відповідно до ст. 164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 та ратифікованою Постановою ВР №789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020, №464/6203/14-ц від 30.06.2021, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 07.12.2006) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Також слід врахувати, що п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України 30.03.2007 №3 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. У принципі 6 Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї OОH від 20.11.1959 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з своєю матір`ю. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою впливу, правові наслідки якої визначені статтею 166 СКУ. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік не можливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Факт порушення питання про позбавлення батьківських прав, без доведених обставин вини, не свідчить сам по собі, про відсутність інтересу до дитини. А також позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу спілкуватися з дитиною, бачитися з нею чи звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підгримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно з ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява №70879/11).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення уточнених позовних вимог ОСОБА_1 (виходячи з предмета апеляційного перегляду), беручи до уваги наступне.

Предметом первісного позову (уточненого) ОСОБА_1 є позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі (щодо первісного уточненого позову ОСОБА_1 ), суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 6).

31.10.2014 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області. ОСОБА_7 залишила прізвище « ОСОБА_7 » (т.1 а.с. 10-11).

Батько ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами і проживають за вдресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 7-9).

ОСОБА_1 16.08.2023, 15.05.2023, 09.06.2023, 29.08.2023 звертався до керівників Служби у справах дітей з проханнями про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_4 , а також з метою проведення бесіди з ОСОБА_2 з метою віддання копій медичної документації на ОСОБА_3 (т.1 а.с. 68-70, 144-146).

Новояворівська міська рада на заяву ОСОБА_1 від 01.11.2023 листом за №457 від 16.11.2023 повідомила, що зі слів матері картка ОСОБА_4 та її копії ОСОБА_2 не має, документи знаходяться у квартирі в м.Торецьк (т.2 а.с. 146); на заяву ОСОБА_1 від 06.09.2023 листом №409 від 05.10.2023 повідомила, що працівниками Служби у справах дітей Новояворівської міської ради було проведено розмову з ОСОБА_2 щодо неналежно виконання нею батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , зі слів останньої ОСОБА_1 постійно чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини (т.2 а.с. 147).

Згідно копії витягу з ЄРДР, за заявою ОСОБА_1 02.03.2021 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України (т.1 а.с. 17).

СУ ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 135 КК України за фактом залишення в небезпеці матір`ю ОСОБА_2 своєї дитини ОСОБА_3 (т.1 а.с. 42-44, 77, 80).

30.08.2023 ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області задоволено скаргу ОСОБА_1 і зобов`язано уповноважену особу Яворівського ВП ГУНП у Львівській області внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, яке міститься у повідомленні про вчинення злочину від 17.07.2023 (т.1 а.с. 142-143).

Згідно витягу з ЄРДС, за заявою ОСОБА_2 11.09.2023 внесено відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, вчинений ОСОБА_1 , а саме не виконання рішення суду (т.1 а.с. 168).

Мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має освіту молодшого спеціаліста за спеціальністю «Акушерська справа» і здобула кваліфікацію акушерки (т.1 а.с. 95-96).

Згідно копії акту обстеження умов проживання від 17.07.2023, ОСОБА_2 проживає в орендованій квартирі в АДРЕСА_2 , де створені усі умови для проживання дітей, в сім`ї панує хороша атмосфера, належно виховує дочку (т.1 а.с. 112 зворот).

Згідно копії характеристики на ОСОБА_2 , остання за час проживання по АДРЕСА_3 , скарг і заяв від сусідів і мешканців будинку не поступало. Дисциплінована, скромна, вимоглива до себе, користується повагою серед жителів будинку (т.1 а.с. 98).

ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності (т.1 а.с. 99).

Згідно копії листа ОЗ «Ромоданівський ліцей» від 13.11.2023 встановлено, що 16.10.2023 даний заклад освіти відвідала мати ОСОБА_12 , учня 6-а класу, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не хотів спілкуватися з нею. До сина мати не підійшла, бо останній не дозволив (т.2 а.с. 57 і зворот, 149).

Служба у справах дітей виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради 30.10.2024 №08/01-12/69 повідомила, що 06.08.2024 ОСОБА_2 разом з дочкою приїжджала в с. Ромодан з метою зустрічі з сином ОСОБА_4 , її супроводжував працівник Служби, у телефонній розмові ОСОБА_4 відмовився спілкуватися з матір`ю та сестрою (т.2 а.с. 148).

Згідно копії листа ОЗ «Ромоданівський ліцей» від 21.05.2024 встановлено, що мати ОСОБА_4 цікавиться шкільним життям сина і чи ходить він до навчального закладу, у телефонному режимі, тато і мама ОСОБА_4 з питань стосовно його ментального здоров`я, успіхами в ліцеї, до практичного психолога не зверталися (т.2 а.с. 61).

Начальник Торецького ВП у відповідь на заяву ОСОБА_1 про не виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 повідомив, що з останньою було проведено профілактичну бесіду (т.2 а.с. 80).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 у справі №225/2468/21, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 залишено без змін, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 100-112).

Постановою Верховного суду від 07.02.2024 постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2023 - скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції (т.1 а.с. 218-226).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2024 рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023 залишено без змін (т.2 а.с. 66-73).

Постановою Верховного Суду від 20.11.2024 рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 31.01.2023, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2024 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2024 залишено без змін (т.2 а.с. 166-187).

08.05.2024 ухвалою Дніпровського апеляційного суду забезпечено позов ОСОБА_2 та визначено ОСОБА_2 місце та час спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 до набрання рішення законної сили (т.2 а.с. 99-101).

Згідно Витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прави дитини при Виконавчому комітеті Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 11.09.2023 №9 було рекомендовано батькам дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювати свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини враховуючи її вік, стан здоров`я та психологічний стан, налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних із спільною дитиною. Комісія не знайшла вагомих підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 (т.2 а.с. 153-154).

Рішенням Виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області №62 від 12.09.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 126-128).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 постійно цікавилася та цікавиться життям свого сина, всупереч тому, що батько дитини після розлучення всіляко намагається усунути матір від спілкування зі спільним сином, вона виконує свій обов`язок щодо утримання сина ОСОБА_13 , тобто, позивачем ОСОБА_1 не надано достатньо доказів та не наведено мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, тобто, надані позивачем докази не доводять факт злісного нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина.

Апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову є правильним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 не надано суду достатніх та допустимих доказів того, що існують виключні підстави для застосування до відповідача ОСОБА_2 такого крайнього (виняткового) заходу впливу як позбавлення батьківських прав, зокрема, з підстав ухилення нею від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 звернувся до суду 14.06.2023, тобто після ухвалення31.01.2023 рішення Дзержинським міським судом Донецької області у справі №225/2468/21 про задоволення позову представника ОСОБА_2 - адвоката Карнаухова А.О. про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після призначення на 08.06.2023 Дніпровським апеляційним судом справи№225/2468/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до апеляційного розгляду.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не надано.

По справі не вбачається, у чому полягає порушення прав позивача ОСОБА_1 , чи дитини ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 має батьківські права відносно дитини, не зрозуміло, у чому полягають негативні наслідки батьківства відповідача ОСОБА_2 відносно дитини, на що саме впливає батьківство матері щодо прав позивача ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , чи не пов`язаний первісний позов з незгодою щодо ухвалених рішень у справі №225/2468/21.

Доводи апеляційної скарги про те, що щофактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, судом першої інстанції встановлені не в повній мірі, а також помилково, без відповідних мотивів зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам та підтверджені відповідними, належними та достатніми доказами, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, який при ухваленні рішення надав відповідну правову оцінку кожному наданому доказу щодо вимог первісного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що коли дитина фактично почала жити разом з ОСОБА_1 та його батьками, йому стали відомі дуже жахливі факти про те, що ОСОБА_2 жорстоко поводилася з сином, часто хворого відправляла до школи, дозволяла своїм рідним ображати та знущатися з нього вчителю, який додатково займався з дитиною, лупцювала його, коли ОСОБА_4 казав про це матері, вона казала, що це брехня, хвору дитину залишала одного дома, взагалі не займалася його здоров`ям тощо, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження (акти, висновки, звернення до правоохоронних органів тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на день розгляду даної справи поліцією Донецької області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 31.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки кримінальне провадження зареєстроване після звернення 14.06.2023 ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що суду не надано жодних доказів протиправної і винної поведінки ОСОБА_2 , що у 2021 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не піклувалася про стан здоров`я сина, ОСОБА_1 був змушений звернутися із заявою до Торецької поліції, що була порушена кримінальна справа за ч.1 ст. 135 КК України, то позивач ОСОБА_1 не надав суду результати розгляду вказаного кримінального провадження, сам факт його звернення не є доказом винної поведінки ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина сторін має вади здоров`я та часто хворіє, що мати дитини не виконує рекомендації лікарів та взагалі не займається станом здоров`я сина, що ОСОБА_2 не бере участь у вихованні сина, взагалі перестала цікавитись станом його здоров`я, не допомогає фінансово, не виявляє жодного материнського піклування, то ці доводи спростовуються доказами, які надані стороною відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи, без будь-яких мотивів та обгрунтувань при прийнятті спірного рішення взагалі не досліджені факти вчинення насилля над дитиною, також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про опитування самого сина за даним фактом, що висновки суду про те, що батько створював перешкоди у спілкуванні матері з сином, не відповідають дійсності та взагалі не підтверджені жодними доказами у справі, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивач ОСОБА_1 не конкретизував факти насилля матері над дитиною, ним не наведені конкретні дати вчинення такого насилля та за яких обставин воно сталося, щоб суд мав змогу пересвідчитися, чи дійсно насилля матері над дитиною мало місце.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції з даного питання не опитав дитину, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не зазначені конкретні факти вчинення відповідачем насилля над дитиною. Крім того, предметом позову є позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а у даній категорії справ законодавцем не передбачено з`ясування думки дитини з означеного питання, думка дитини може бути заслухана судом у справах про визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно звинуватив ОСОБА_1 у зловживанні правами відносно дитини та матері, що ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції жодного доказу щодо перешкоджання ОСОБА_1 їй у спілкуванні з дитиною, що суд першої інстанції зробив передчасний та необгрунтований висновок, що ОСОБА_1 не бажає йти на компроміс з метою знайти взаєморозуміння у питаннях виховання дитини, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції , яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов