Провадження № 2/638/127/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Черкашиної А.П.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Богодухівської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , як особою, що самостійно виховує та утримує дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05 вересня 2009 року ОСОБА_1 та відповідачка - ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 червня 2020 року.

Від подружжя має спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області від 09.06.2010.

Позивач вказує, що син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від самого народження та після розірвання шлюбу з відповідачкою, завжди проживає разом зі позивачем, зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру Богодухівської територіальної громади, довідкою про реєстрацію місця проживання та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Богодухівської міської ради Харківської області.

Вказане домоволодіння належить батькові позивача ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку від 29.12.2004 та витягу з рішення виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 30.08.2016 № 187 про присвоєння поштових адрес будівлям.

Неповнолітній ОСОБА_3 має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області № 879 від 21.12.2023.

У 2025 році ОСОБА_3 здобув базову середню освіту у КЗ «Богодухівський ліцей №1» Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області. За місцем навчання характеризується позитивно. У довідках та характеристиці навчального закладу вказано, що вихованням ОСОБА_3 опікується батько - ОСОБА_1 , з яким проживає дитина. Відомостей щодо участі ОСОБА_2 у вихованні сина немає. ОСОБА_2 до закладу освіти не з`являлася, батьківські збори не відвідувала, інших способів зв`язатися з адміністрацією ліцею чи класним керівником не здійснювала. Наразі ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Харківський фаховий коледж інформаційних технологій Національного аерокосмічного університету «Харківський авіаційний інститут», на бюджетній основі, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу № 356 від 06.08.2025. За станом здоров`я неповнолітній ОСОБА_3 здоровий, що підтверджується медичною довідкою від 16.06.2025, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівської міської ради Харківської області».

Відповідно до довідки сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівської міської ради Харківської області» від 01.10.2025, ОСОБА_3 не перебуває на диспансерному обліку. Зазначено, що з 2020 року мати ОСОБА_2 , не приймає участі у вихованні своєї дитини, не зверталася з дитиною за медичною допомогою. Постійний супровід проводить батько ОСОБА_1 . Зі слів батька, мати виїхала за кордон.

Після розірвання шлюбу у 2020 році позивач та відповідачка проживають окремо, фактично не спілкуються. За усною домовленістю після розірвання шлюбу, син залишився проживати з батьком дитини. Вихованням та матеріальним забезпеченням сина займається самостійно. Син знаходиться на повному вихованні та утриманні. Відповідачка ОСОБА_2 з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та введення воєнного стану виїхала за кордон, наразі проживає у м. Гренобель у Франції, точне її місце проживання позивачу не відоме. Відповідачка не має постійного офіційного заробітку та доходу, що унеможливлює забезпечення та утримання дитини відповідного віку. Позивач не перешкоджає відповідачці у спілкуванні з сином, не заперечує та не заперечуватиме у зустрічах матері з дитиною. Вважає, що своїми діями відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, лише спілкується з сином по телефону.

Наразі відповідачка бажає щоб син ОСОБА_5 , 2010 р.н., проживав разом з нею, бажає забрати його до себе закордон, оскільки на її думку у Європі кращі умови для проживання та здобуття ним освіти.

Позивач вказує, що дана думка відповідачки є хибною, оскільки вона не має ані постійного місця проживання у Франції, ані постійної роботи, ані міцних (сталих) соціальних зв`язків, родини тощо.

У зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком.

06.11.2025 від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив в якому вона просила відмовити в задоволенні позову, судові засідання проводити без її участі. В обґрунтування своєї позиції вказала, що дійсно з початку війни вона проживає у Франції, але вказує що зв`язок із сином не втрачений, вона про нього піклується, та бажає щоб він в майбутньому проживав разом із нею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.10.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05.01.2026 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про час та місце слухання справи повідомлялася шляхом направлення поштової кореспонденції.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду висновок, в якому вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини з батьком.

Свідок ОСОБА_6 повідомила що знайома з позивачем, вони сусіди, знає його сина ОСОБА_7 , вказала, що не бачила мати більше шести років, вихованням сина займається тільки батько.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила що вихованням сина займається тільки батько, мати залишила дитину на батька та виїхала за кордон.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила що проживає навпроти позивача, вихованням дитини займається тільки батько, матері вона не бачила.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням 05 вересня 2009 року ОСОБА_1 та відповідачка - ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 червня 2020 року.

Від подружжя має спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області від 09.06.2010.

Батько ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру Богодухівської територіальної громади № 2024/003752807 від 16.04.2024 та № 2023/003428767 від 03.05.2023 відповідно та довідкою про реєстрацію місця проживання.

Вказане домоволодіння належить батькові позивача ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку від 29.12.2004, зареєстрованому в реєстрі за № 8210 та витягу з рішення виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 30.08.2016 № 187 про присвоєння поштових адрес будівлям.

Згідно з наданим висновком, виконавчий комітет Богодухівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України).

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України).

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України).

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг чотирнадцяти років, а відтак втратив статус малолітньої дитини.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд приходить до переконання, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою.

Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки ОСОБА_3 , як на момент подачі позову до суду (21.10.2025), так і на момент ухвалення рішення у справі досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак йому належить право самостійно обирати місце свого проживання.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Богодухівської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 березня 2026 року

Суддя Т. В. Штих