Номер провадження № 2-др/521/39/26
05 березня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Шевчук Н.О.,
секретаря судового засідання: Жекової А.О.
за участю учасників, представників учасників справи:
від ОСОБА_1 не з`явилася;
від ОСОБА_2 не з`явився.
Короткий зміст вимог заяви.
Зокрема, обґрунтовуючи вимоги заяви, заявниця вказала, що зі змістом та вимогами позовної заяви ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_1 категорично не погодилась та вважала позов необґрунтованим. Обставини, що викладені в ньому не відповідають дійсності, позов вважала таким, що не підлягає задоволенню. Позивач, як біологічний батько, зовсім не цікавиться і не цікавився життям дитини, не надає матеріальної допомоги, взагалі донька не знає свого біологічного батька. Позивач ніде офіційне не працював, уникав і уникає виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини, заборгованість по сплаті аліментів на момент подання даного позову складала понад 300 000,00 грн. А тільки після того, як позивач був мобілізований до лав ЗСУ та за контрактом мав отримувати кошти від держави і відповідно сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частину від всього доходу на дитину і звернувся із даним позовом з метою уникнення матеріальної відповідальності по сплаті аліментів на утримання дитини.
Заявниця, посилаючись на процесуальні рішення суду у даній справі, зауважила, що своїм позовом до суду про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів, невизнання спільної дитини, ОСОБА_2 , спричинив позивачці ОСОБА_1 тяжкі моральні страждання та образу за дитину, яка весь час була позбавлена батьківської турботи, любові та уваги.
На переконання заявниці, наразі, відповідачка має відстоювати свої права та права малолітньої дитини, доводити ганебні звинувачення, що «начебто» ввела в оману колишнього чоловіка, більш того, розуміти, що рідному батьку дитина не потрібна і надавати матеріальну допомогу він не бажає, вже не кажучи про приймання участі у вихованні дитини.
Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.
Представник позивача в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви судом було направлено учасниками справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у даній справі.
Згідно із положеннями ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У зв`язку із неявкою сторін учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до
ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів.
Інших будь-яких документів, зокрема, договору на надання правничої допомоги, на який посилається відповідач у відзиві та заявах про розподіл судових витрат - ВТА 0033 від 13.10.2025 року, заявником до суду надано не було.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Згідно із п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.
Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується ст. 142 ЦПК України.
Нормами ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучних характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути злучені до участі у справі.
У постанові у справі № 644/7976/18 Верховний Суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Верховний Суд, виходячи із системного тлумачення норм ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України зазначає, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Таким чином, доведення відповідачем необґрунтованих дій позивача чи зловживання ним своїми правами є обов`язковою умовою для стягнення з позивача витрат відповідача у разі залишення позову без розгляду.
Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та - інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Так, Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є повністю тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача». «Необґрунтовані дії позивача» не тотожні й поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка/які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов. (постанови Верховного Суду від 01.12.2022 року у справі 922/2017/17, від 04.05.2023 року у справі №910/5911/22).
Норма ст. 44 ЦПК України визначає, зокрема, імператив щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами і обов`язок сторін судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами. Згідно частини другої цієї статті вбачається, що суд залежно від конкретних обставин справи може визнати дії зловживанням правом.
Навпаки, положення ст. 2, 4, 13, 142, 206 ЦПК України визначають, що право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Залишення позову без розгляду за заявою позивача є практична реалізація принципу диспозитивності цивільного судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджатися своїми правами щодо предмета спорту на власний розсуд.
Отже, сам по собі факт залишення позову без розгляду у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача, не свідчить про зловживання правом та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.
У справі, яка розглядалася судом, встановлено, що позивачем було реалізоване право на залишення позову без розгляду, внаслідок чого, провадження у справі було завершено.
При цьому, суд зауважує, що в аспекті визначених представником відповідача доводів про наявність обставин, які свідчать про необґрунтовані дії позивача або зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами, судом встановлено, що позивачем, який звернувся за захистом свого порушеного права, на його переконання, не здійснено будь-яких дій, ані щодо затягування розгляду справи, ані інших неправомірних дій. Більш того, задля встановлення по справі обставин, які було покладено в основу позову, позивачем було заявлено клопотання про призначення у даній справі судової експертизи, яке судом було задоволено, та висновок експерта отримано, після чого, позивачем було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду.
Тобто, викладені у клопотанні про розподіл судових витрат твердження, не свідчать про зловживання позивачами правом, оскільки судом не встановлено того, що позивач діяв недобросовісно, протидіяв вирішенню спору чи мав на меті ущемлення прав та інтересів відповідача. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про негативні наслідки, яких зазнала відповідачка через перебування на розгляді у суді даної справи, оскільки останньою на підтвердження вказаного суду не надано жодного належного та допустимого доказу.
Таким чином, суд виснує про те, що відповідачем не доведено, що понесені нею витрати на правову допомогу виникли внаслідок необґрунтованих (недобросовісних) дій позивача (саме дій, а не позову) і є неминучими та виправданими, а тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав, передбачених ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
Також суд зауважує, що оскільки суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката, правова оцінка доводам представника позивача, заявленим у запереченнях на заяву про розподіл судових витрат судом не надається.
Керуючись ч. 5 ст. 142, 260, 261, 265, 270 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси
Додаткова ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня складання повного тексту додаткової ухвали.
Повний текст додаткової ухвали складено та підписано 05.03.2026 року.
Суддя: Н.О. Шевчук