ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 372/2076/22

провадження № 61-12819св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Мельник Марина Володимирівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур Надія Романівна,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року в складі судді Сташків Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року в складі колегії суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М. М. (далі - приватний виконавець Трофименко М. М.), ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мельник М. В. (далі - приватний нотаріус Мельник М. В.), приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. (далі - приватний нотаріус Щур Н. Р.), третя особа - ОСОБА_5 , про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним та скасування рішення і запису про державну реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що 26 грудня 2013 року за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, на підставі договору дарування № 689, який виданий 26 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О. А. (далі - приватний нотаріус Краснодембський О. А.); садовий будинок НОМЕР_1 площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, в Садовому товаристві «Струмок» за адресою: Садівницьке товариство «Струмок Трипільської ТЕС», Халеп`янська сільська рада, Обухівський район, Київська область, на підставі договору дарування № 690, виданий 19 грудня 2013 року приватним нотаріусом Краснодембським О. А.

24 листопада 2017 року приватним виконавцем Трофименком М. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55251647 на підставі виконавчого напису від 22 жовтня 2015 року № 316, вчиненого приватним нотаріусом Краснодембським О. А., про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372,00 грн.

Надалі, в ході виконавчого провадження проведено електронні торги щодо реалізації земельної ділянки та будинку відповідно до протоколу від 11 березня 2019 року № 392121, дійсність яких є предметом спору у цій справі.

Також приватним виконавцем Трофименком М. М. складений акт про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року, постанову про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 55251647. Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 .

Крім того, як видно з інформаційної довідки від 08 липня 2022 року № 304547975 з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів № 375, виданого 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Щур Н. Р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку та будинок.

Згодом ОСОБА_2 відчужив ці об`єкти нерухомості на підставі договорів купівлі-продажу від 21 березня 2019 року № 705 та № 703, які посвідчені приватним нотаріусом Мельник М. В. - ОСОБА_3 , яка на цей час є діючим власником.

Надалі, 01 червня 2022 року, представнику позивача стало відомо про зміст постанови Верховного Суду від 15 грудня 2021 року в справі № 372/2238/17. Відповідно до зазначеної постанови виконавчий напис від 22 жовтня 2015 року № 316, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О. А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 невиплачених у строк грошових коштів у сумі 398 372,00 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто електронні торги, протокол електронних торгів, акт про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 55251647, свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, рішення про державну реєстрацію прав власності і записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку є неправомірними, адже проведені/видані/здійснені на підставі та внаслідок неправомірного виконавчого напису, що призвело до вибуття майна (земельної ділянки та будинку) із володіння законного власника (позивача).

Оскільки земельна ділянка та будинок вибули з володіння не з її волі, а в порядку примусової реалізації майна, наявні підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 11 березня 2019 року за лотом № 333560 з реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, та садового будинку НОМЕР_1 площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, в Садовому товаристві «Струмок» (Садівницьке товариство «Струмок Трипільської ТЕС», Халеп`янська сільська рада, Обухівський район, Київська область);

визнати недійсним протокол № 392121 проведення електронних торгів, сформований 11 березня 2019 року ДП «СЕТАМ» із реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, та садового будинку НОМЕР_1 площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, в Садовому товаристві «Струмок» (Садівницьке товариство «Струмок Трипільської ТЕС», Халеп`янська сільська рада, Обухівський район, Київська область);

визнати недійсним акт про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року, виданий приватним виконавцем Трофименком М. М. на підставі протоколу № 392121 проведення електронних торгів від 11 березня 2019 року;

визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з електронних торгів № 375, видане 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Щур Н. Р., а саме земельної ділянки площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, та садового будинку НОМЕР_1 площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, в Садовому товаристві «Струмок» (Садівницьке товариство «Струмок Трипільської ТЕС», Халеп`янська сільська рада, Обухівський район, Київська область);

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2019 року, індексний номер 45936388, приватного нотаріуса Щур Н. Р.;

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2019 року, індексний номер 45938009, приватного нотаріуса Щур Н. Р.;

скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 13 березня 2019 року № 30674629, вчинений приватним нотаріусом Щур Н. Р., щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0.0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, за ОСОБА_2 ;

скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 13 березня 2019 року № 30676168, вчинений приватним нотаріусом Щур Н. Р., щодо реєстрації права власності на садовий будинок № НОМЕР_1 площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, в Садовому товаристві «Струмок» (Садівницьке товариство «Струмок Трипільської ТЕС», Халеп`янська сільська рада, Обухівський район, Київська область) за ОСОБА_2 ;

витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, та садовий будинок НОМЕР_1 площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, в Садовому товаристві «Струмок» (Садівницьке товариство «Струмок Трипільської ТЕС», Халеп`янська сільська рада, Обухівський район, Київська область).

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 квітня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у цій справі відмовлено.

Суд вказав, що у справі № 372/1023/19 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , приватного виконавця Трофименка М. М., ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про скасування електронних торгів та застосування реституції. Водночас суб`єктний склад учасників справи № 372/1023/19 і справи, що розглядається, відрізняються, оскільки сторонами в цій справі є також приватний нотаріус Мельник М. М. і приватний нотаріус Щур Н. Р.

Крім того, предметом даного спору є визнання недійсними результатів електронних торгів від 11 березня 2019 року, визнання недійсним та скасування рішення і запису про державну реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. Як на підставу пред`явлених позовних вимог у цій справі ОСОБА_1 посилалася, в тому числі, на визнання за результатами розгляду справи № 372/2238/17 таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 22 жовтня 2015 року № 316, вчиненого приватним нотаріусом Краснодембським О. А., про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 невиплачених у строк грошових коштів у сумі 398 372,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року в справі № 372/1023/19 зазначено, що ОСОБА_1 як на підставу позову не посилалась на факт визнання судом таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 22 жовтня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Краснодембським О. А., зареєстрований у реєстрі за № 316, яким стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 398 372.00 грн. У ході розгляду справи клопотань про зміну підстав позову також не заявляла.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 11 березня 2019 року за лотом № 333560 із реалізації нерухомого майна, а саме: земельної ділянки (кадастровий номер :03:004:0183, площею 0,0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31) та садового будинку АДРЕСА_1 , площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31).

Витребувано із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :03:004:0183, площею 0,0555 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31) та садовий будинок АДРЕСА_1 , площею 99 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31).

Суд першої інстанції виходив з того, що постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року в справі № 372/2238/17 виконавчий напис від 22 жовтня 2015 року № 316, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О. А., про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372,00 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, спірні електронні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення.

Встановивши, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу майна на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції зробив висновок про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису.

Тому з урахуванням статей 203, 215 ЦК України є підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів з продажу нерухомого майна.

Крім того, обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскарженню може підлягати саме відповідний правочин, а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги. Отже, відповідні вимоги позивача про визнання недійсними протоколу й акта про проведені прилюдні торги є неналежними та неефективними через обраний спосіб захисту, що зумовлює суд у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Крім того, не є ефективним способом захисту порушеного права визнання недійсним свідоцтва про придбання майна, адже відновлення права позивача повною мірою охоплюється вимогою про визнання торгів недійсними. Так, видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів. Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів також слід відмовити з підстав неналежності (неефективності) способу захисту.

Суд встановив, що на час проведення оспорюваних торгів позивач була власником спірного нерухомого майна. Водночас, оскільки спірні електронні торги проведені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису, визнаного в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, існують підстави для витребування реалізованого на цих торгах майна з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку позбавлення власника його нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно.

Рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника з чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

У той же час, зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що позивач також просила скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення та записи про держану реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0.0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, та садовий будинок АДРЕСА_1

Проте наразі власником спірного нерухомого майна виступає ОСОБА_3 , якій ОСОБА_2 відчужив спірне майно на підставі договорів купівлі-продажу, що 21 березня 2019 року посвідчені приватним нотаріусом Мельник М. В.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно слід відмовити, оскільки вказаний відповідач не є станом на час розгляду справи власником такого майна.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

За наведених обставин, відповідні позовні вимоги про скасування записів про держану реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно не визнаються судом належним способом захисту прав позивача, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у справі, що переглядається, електронні торги з реалізації належного позивачу майна відбулись 11 березня 2019 року на підставі виконавчого напису нотаріуса від 22 жовтня 2015 року.

Разом з цим постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано виконавчий напис від 22 жовтня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О. А., зареєстрований у реєстрі за № 316, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 398 372,00 грн таким, що не підлягає виконанню. У іншій частині позову відмовлено.

Отже, прилюдні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення, тому процедуру реалізації належного позивачу майна не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, адже зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають.

Висновок щодо можливість визнання недійсними електронних торгів, проведених на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, так як зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які ним передбачені викладено у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 712/1317/14-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 759/18852/14-ц, від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13, від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18, від 20 січня 2021 року в справі № 127/14089/18.

Також апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки суду першої інстанції відносно наявності підстав для витребування із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, та садового будинку АДРЕСА_1 .

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Оскільки електронні торги із реалізації належного позивачу майна визнано недійсними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування спірного майна, яке було реалізовано на таких торгах, на користь позивача.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин. Водночас доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2024 року приватний виконавець Трофименко М. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди, визнаючи недійсними електронні торги, що були проведені 11 березня 2019 року, застосували норми статей 203, 215, 650, 655, 656 ЦК України, положення Порядку реалізації арештованого майна, але не врахували висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/2, що є підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити;

наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/21);

підстав для визнання недійсними електронних торгів саме на момент їх проведення не було, тому факт визнання виконавчого напису від 22 жовтня 2015 року таким, що не підлягає виконанню не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності торгів, що відбулись 11 березня 2019 року, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;

факт правомірності проведених торгів саме на момент їх проведення вже встановлений судовими рішеннями в справі № 372/1023/19, які набрали законної сили.

Аналіз доводів касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів та витребування спірного майна з чужого незаконного володіння. Тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У грудні 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив, який підписаний представником Брожко Н. І. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що:

особа, яка подала касаційну скаргу, безпідставно вказує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми права (статті 203, 215, 650, 655, 656 ЦК України, положення Порядку реалізації арештованого майна) без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/21;

на переконання позивача, у контексті спірних правовідносин важливим є зазначення обставин, за яких виконавчий напис нотаріуса від 22 жовтня 2015 року № 316 під час розгляду справи № 372/2238/17 було визнано таким, що не підтягає виконанню. Так, задовольняючи вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що приватний нотаріус Краснодембський О. А. заяву з вимогою про виконання зобов`язання про повернення грошових коштів за договором позики направив не за адресою місця проживання позивача. Крім того, у листі Міністерства юстиції України від 02 травня 2019 року № 17005/Р- 5146/19.6.4 зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що приватним нотаріусом Краснодембським О. А. при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимоги пунктів 7.14, 7.22, 7.28, 7.32, 7.38 Правил ведення нотаріального діловодства, у зв`язку з чим було прийнято рішення про тимчасове зупинення його нотаріальної діяльності. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підлягає задоволенню вимога позивача про виключення запису про заборону відчуження всього її нерухомого майна з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна, оскільки внесення такого запису до реєстру порушує її право власності щодо вільного володіння, користування та розпорядження- своїм майном. Таким чином, суд першої інстанції в справі № 372/2238/17 дійшов обґрунтованого висновку про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позивач була належним чином повідомлена про наявність заборгованості за договором позики та необхідність її погашення. Тому позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключало можливість вчинення виконавчого напису. Отже, електронні торги, протокол електронних торгів, акт про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 55251647, свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, рішення про державну реєстрацію прав власності і записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку є неправомірними, адже проведені/видані/здійснені на підставі та внаслідок неправомірного виконавчого напису, що призвело до вибуття майна (земельної ділянки та будинку) із володіння законного власника (позивача). Більше того, електронні торги проведені внаслідок існування виконавчого напису, що об`єктивно не міг бути вчинений відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 грудня 2021 року в справі № 372/2238/17;

порушення процедурних вимог, які є обов`язковими для вчинення виконавчого напису, позбавило позивача права на захист, передбачений законом, і свідчить про відсутність належного підґрунтя для звернення стягнення. Відповідно, якщо позивач не була належним чином повідомлена, це ставить під сумнів законність всіх подальших дій, включаючи електронні торги;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права. Верховенство права означає, що всі правовідносини повинні базуватися на законі, і жодна дія, яка порушує законодавство, не може породжувати законних наслідків. Якщо ж виконавчий напис нотаріуса був вчинений із порушенням норм права, це одразу ставить під сумнів правомірність усіх подальших дій, що на ньому базувалися. Законність є основою стабільності правового порядку, і ігнорування первісних порушень не відповідає принципу верховенства права. Визнання запису в реєстрі таким, що порушує право власності боржника, є підтвердженням того, що дії, спрямовані на звернення стягнення на майно, від самого початку були неправомірними. Це порушення прямо впливає на процедуру реалізації майна на торгах, оскільки передбачає, що торги були проведені за відсутності законних підстав для стягнення;

по своїй суті публічні торги мають бути найбезпечнішою підставою набуття майна, оскільки публічна процедура реалізації майна має гарантувати невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, набутого у такий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/21). Відповідно до цього висновку виникає ситуація, за якої «безпечність» та справедливість стосується лише набувача та кредитора, у той час як боржник - власник не може розраховувати на справедливість і добросовісність, які є базовими принципами права. Оскільки незаконний виконавчий напис та проведення торгів на його основі завдає шкоди позивачу, чиї права були порушені, але торги визнаються правомірними, незважаючи на «дефектну» основу. Це означає, що права позивача так і залишатимуться порушеними;

у постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/21 зазначено, що «наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення». Хоча Верховний Суд у вказаному рішенні не вказав, з якого моменту виконавчий напис визнається таким, що не підлягає виконанню, це не свідчить про те, що він не підлягає виконанню з моменту прийняття рішення у справі, тобто з 15 грудня 2021 року. Більше того, абсолютно не логічним є твердження проте, що виконавчий напис, визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню з урахуванням порушень при його вчиненні міг правомірно виконуватися до набрання чинності вказаним судовим рішенням, які унеможливлюють надання правомірності діям, спрямованим на виконання такого виконавчого напису. У цьому разі за аналогією закону щодо наслідків недійсності правочину слід стверджувати, що такий виконавчий напис не може породжувати будь-яких наслідків;

під час проведення торгів виконавчий напис був єдиною підставою для звернення стягнення, що є важливим юридичним фактом. Якщо підстава визнається незаконною, це нівелює всі наслідки, які виникли на її основі. Недійсність напису є первинною в цьому ланцюжку, а отже, логічним та таким, що відповідає духу закону буде визнання наслідків недійсного документа також недійсними. Підхід, за яким визнається недійсним лише сам виконавчий напис, але не дії, що виникли на його основі, створює правову несправедливість. При цьому добросовісність покупця на торгах не може виправдати порушення прав боржника;

висновок Верховного Суду як підстава касаційного оскарження у цій справі, в якому вказано, що рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може впливати на юридичні факти, які настали до набрання законної сили цим рішенням, не є релевантним у спірних правовідносинах. Так, висновок Верховного Суду побудований на тому, що будь-який правочин або дія, яка на момент свого вчинення мала всі ознаки правомірності, не повинна оспорюватися через подальші зміни обставин. Проте у цій справі йдеться не про зміну обставин, а про встановлення того факту, що виконавчий напис, який слугував підставою для торгів, був незаконним з моменту його вчинення. Тобто мова йде не про нову оцінку чи зміну правових підстав, а про те, що первісна підстава торгів була недійсною (незаконною) від самого початку;

не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, існує правомірно визнана недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача;

скасуванням судових рішень не буде поновлене порушене право власності позивача, а визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, взагалі не вважатиметься належним та ефективним способом захисту порушеного права, що створить правову невизначеність.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року касаційну скаргу приватного виконавця Трофименка М. М. залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Особа, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 25 вересня 2024 року указані в ухвалі суду недоліки усунула.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року поновлено приватному виконавцю Трофименку М. М. строк на касаційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року, відкрито касаційне провадження у справі № 372/2076/22 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У грудні 2024 року матеріали справи № 372/2076/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року продовжено ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційну скаргу приватного виконавця Трофименка М. М. на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року, справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 листопада 2024 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 26 грудня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладений договір дарування садового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар належний ОСОБА_4 на праві приватної власності садовий будинок АДРЕСА_1 на території Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183. Договір посвідчено приватним нотаріусом Краснодембським О. А. та зареєстровано в реєстрі за № 690.

26 грудня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар належну ОСОБА_4 на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, яка розташована за адресою: Халеп`янська сільська рада Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва. Договір посвідчено приватним нотаріусом Краснодембським О. А. та зареєстровано в реєстрі за № 689.

26 грудня 2013 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримала від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника грошову суму в розмірі 246 000,00 грн. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Краснодембським О. А. та зареєстровано в реєстрі за № 691.

26 грудня 2013 року ОСОБА_4 написав розписку, згідно з якою він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 40 000,00 дол. США у зв`язку із укладенням договору дарування від 26 грудня 2013 року.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення приватний нотаріус Краснодембський О. А. направив ОСОБА_1 заяву ОСОБА_4 про повернення грошових коштів за адресою: АДРЕСА_2 , яка отримана ОСОБА_1 14 серпня 2015 року, що підтверджується підписом одержувача.

22 жовтня 2015 року приватний нотаріус Краснодембський О. А. вчинив виконавчий напис № 316, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 26 грудня 2013 року в сумі 398 372,00 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 316.

01 грудня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису від 22 жовтня 2015 року № 316, виданого приватним нотаріусом Краснодембським О. А., про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 398 372,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2016 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Краснодембського О. А., третя особа - ОСОБА_4 , про скасування виконавчого напису нотаріуса відмовлено, провадження у справі щодо вимог ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу юстиції про зняття арешту з майна закрито.

24 листопада 2017 року приватним виконавцем Трофименко М. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55251647 на підставі виконавчого напису від 22 жовтня 2015 року № 316, вчиненого приватним нотаріусом Краснодембським О. А., про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 невиплачених в строк грошових коштів у сумі 398 372,00 грн.

У ході виконавчого провадження (на підставі вказаного виконавчого від 22 жовтня 2015 року № 316), проведено електронні торги щодо реалізації земельної ділянки та будинку відповідно до протоколу від 11 березня 2019 року № 392121.

При цьому приватним виконавцем Трофименком М. М. складені акт про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року, постанову про проведені електронні торги від 12 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 55251647. Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 . Крім того, як вбачається з інформаційної довідки від 08 липня 2022 року № 304547975 з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майна на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів № 375, виданого 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Щур Н. Р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку та будинок.

21 березня 2019 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв. м. Це підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 21 березня 2019 року.

21 березня 2019 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, розташовану на території Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2019 року.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 березня 2019 року власником садового будинку АДРЕСА_3 , та земельної ділянки площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, розташованої на території Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області, є ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року в справі № 372/2238/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано виконавчий напис від 22 жовтня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О. А. та зареєстрований у реєстрі за № 316, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 398 372,00 грн таким, що не підлягає виконанню. У іншій частині позову відмовлено.

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідно до вищенаведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Правова природа процедур реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пунктах 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19)).

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц (провадження № 14-3цс18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) та багатьох інших.

Дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення торгів, мають самостійний спосіб оскарження, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема, постановами Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, від 15 лютого 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, від 12 червня 2019 у справі № 308/12150/16-ц, Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 361/3505/20 та багатьма іншими.

Якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним і не набув право власності на придбане приміщення, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу. Придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача. Тому питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункти 44, 48), від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (пункти 154, 157).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981 сво 23) вказано, що «наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом на момент їх проведення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності торгів, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Механізми забезпечення єдності судової практики полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17))

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17).

Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

У справі, що переглядається:

при зверненні до суду з позовом, крім іншого, ОСОБА_1 зазначала, що підставою для визнання недійсними електронних торгів, проведених 11 березня 2019 року на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса від 22 жовтня 2015 року, є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку;

суди встановили, що:

- електронні торги з реалізації спірних земельної ділянки та садового будинку відбулись 11 березня 2019 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса від 22 жовтня 2015 року;

- надалі постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року в справі № 372/2238/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано виконавчий напис від 22 жовтня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Краснодембським О. А. та зареєстрований у реєстрі за № 316, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 398 372,00 грн таким, що не підлягає виконанню. У іншій частині позову відмовлено;

при вирішенні спору в частині позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна з чужого незаконного володіння суд першої інстанції виходив з того, що спірні електронні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення. Встановивши, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу майна на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суд зробив висновок про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису. Також, на переконання суду першої інстанції, оскільки на час проведення оскаржуваних торгів позивач була власником спірного нерухомого майна (земельної ділянки та садового будинку), а спірні електронні торги проведені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису, визнаного в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, існують підстави для витребування реалізованого на цих торгах майна з чужого незаконного володіння;

суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині вимог про визнання недійсними електронних торгів, вказав, що прилюдні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення. Отже, процедуру реалізації належного позивачу майна не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, адже зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають. При цьому апеляційний суд врахував висновки, які зроблені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 712/1317/14-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 759/18852/14-ц, від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 про те, що «враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась процедура реалізації майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, Верховний Суд дійшов висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача». Також апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки суду першої інстанції відносно існування підстав для витребування із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірних земельної ділянки та садового будинку;

проте у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23) касаційний суд фактично відступив від зазначеного висновку та вказав, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;

крім того, аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що:

- постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року в справі № 372/1023/19 апеляційні скарги ОСОБА_3 та ДП «СЕТАМ» задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року скасовано в частині визнання недійсними та скасування електронних торгів проведених відповідно до протоколу від 11 березня 2019 року № 3922121, реєстраційний номер лота 333560, найменування майна: домоволодіння, площею 99,0 кв. м та земельна ділянка площею 0,0555 га, кадастровий номер :03:004:0183, за адресою: АДРЕСА_1 , переможець ОСОБА_6 , а також в частині розподілу судового збору та ухвалено нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення залишено без змін. Скасовано застосовані ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року заходи забезпечення позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат;

- постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року - без змін.

таким чином, суди не врахували, що правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень, а також проігнорували преюдиційні обставини, які встановлені у справі № 372/1023/19, зокрема факт відсутності порушень допущених організатором торгів в процедурі проведення електронних торгів, які б могли стати підставою для визнання торгів недійними;

отже, у задоволенні позову в частині вимоги про визнання недійсними електронних торгів слід відмовити, оскільки на момент проведення електронних торгів 11 березня 2019 року з реалізації спірного нерухомого майна (земельної ділянки та садового будинку) на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса від 22 жовтня 2015 року вказаний напис був чинним, а рішення суду про визнання його таким, що не підлягає виконанню, було ухвалене після проведення електронних торгів (15 грудня 2021 року), неправомірних дій уповноважених осіб виконавчої служби під час виконавчого провадження не встановлено.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині вимог про визнання недійсними електронних торгів слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні відповідних вимог.

Щодо витребування спірного майна з чужого незаконного володіння

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження№ 61-3480сво21) вказано, що «Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) вказано, що «основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_2; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_2) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_2) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них. Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить залишити без змін».

Автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року в справі № 601/1396/21).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ДП «СЕТАМ», приватного виконавця Трофименка М. М., ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Мельник М. В., приватного нотаріуса Щур Н. Р.;

оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволено частково, зокрема визнано недійсними електронні торги та витребувано із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірні земельну ділянку та садовий будинок;

з касаційною скаргою звернувся приватний виконавець Трофименко М. М.;

ОСОБА_3 не оскаржувала судові рішення в частині вимог, які пред`явлені до неї. Така процесуальна поведінка ОСОБА_3 свідчить про її повну згоду із судовими рішеннями;

аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що приватний виконавець Трофименко М. М. не навів переконливих доводів, яким чином оскаржені судові рішення в частині задоволення позовної вимоги про витребування порушують його права та інтереси за умови, що ОСОБА_3 не оскаржила такі судові рішення, тобто погодилася з ними.

Тому з урахуванням принципу диспозитивності та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення в частині позовної вимоги про витребування із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірних земельної ділянки та садового будинку не аналізує і залишає їх без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що:

касаційну скаргу приватного виконавця Трофименка М. М. слід задовольнити частково;

рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині позовної вимоги про визнання недійсними електронних торгів скасувати;

у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними електронних торгів відмовити;

в іншій оскарженій частині судові рішення слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги приватний виконавець Трофименко М. М. сплатив судовий збір в загальному розмірі 19 848,00 грн згідно з платіжними інструкціями від 21 жовтня 2024 року № 765 та № 766 (за вимогу немайнового характеру у розмірі 1 984,80 грн та за вимогу майнового характеру в розмірі 17 863,20 грн).

З огляду на результат касаційного оскарження, сплачену суму судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 984,80 грн слід стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Трофименка М. М.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів скасувати.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів відмовити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про витребування майна залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1984,80 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко