Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8133/25
Номер провадження 22-ц/812/709/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Черенкової Н.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велфін» (надалі - ТОВ «Велфін») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Велфін» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 112813 про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Велфін» заборгованість за споживчим кредитним договором №139821 від 16 лютого 2017 року у розмірі 77 784 грн.

Позивач зазначає, що вказаний напис порушує його права та вчинений з порушенням, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості перед кредитором. Відповідач жодним чином не проінформував його про наявність заборгованості, тобто не надано ніяких доказів обґрунтування суми розрахунку заборгованості, а отже заборгованість не є безспірною.

Крім того, вказує, що кредитний договір, на підставі якого вчинений виконавчий напис №112813, не посвідчений нотаріально, а отже, вчинений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконавчий напис за реєстраційним № 112813 про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Велфін» заборгованість за споживчим кредитним договором №139821 від 16 лютого 2017 року у розмірі 77 784 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2025 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №112813 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Велфін» заборгованості у розмір 77 784,00 грн. Вирішено питання про судовий збір. У задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність, просив його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ним надано всіх доказів, крім того у договорі про надання правової допомоги вказано про фіксований розмір гонорару, а також в описі наданих послуг до Договору він з адвокатом узгодили мінімальний об`єм наданих послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, колегія вважала за можливе відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке та встановлено судом, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 112813 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №139821 від 16 лютого 2017 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 травня 2017 року по 15 жовтня 2020 року, сума заборгованості складає 76 884 грн, в тому числі: 1 500 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 75 384 грн - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Плата за вчинення виконавчого напису становить 900 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 77 784 грн.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ткаченко М.П. від 18 січня 2021 року відкрито виконавче провадження №64163836 з примусового виконання виконавчого напису № 112813 виданого 30 листопада 2020 року.

Також, постановою державного виконавця від 10 серпня 2021 року у межах зазначеного вище виконавчого провадження, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1

26 серпня 2025 року державним виконавцем Ткаченко М.П. прийнято постанову про арешт коштів боржника.

Задовольняючи позов, суд з урахуванням положень Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та висновків Верховного Суду вважав, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, виконавчий напис вчинено за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору та доказів направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису), а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалося, а відтак не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд виходив з того, що до позовної заяви додано тільки Договір про надання правової допомоги №167/25 від 05 вересня 2025 року, укладений між адвокатом Кожем`яченко В.В. та ОСОБА_1 та опис наданих послуг. Доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, перерахування суми понесених витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить зобов`язати відшкодувати, а саме, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, рахунки), акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), пов`язаних з розглядом справи, у строк вказаний у ст. 141 ЦПК України, позивачем не надано. Разом з тим, суд вважав, що вищезазначені документи не підтверджують факту надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи, а лише вказують на те, що між адвокатом Кожем`яченко В.В. та ОСОБА_1 існують договірні відносини щодо надання юридичних послуг. Крім того, доказів фактичної оплати адвокатських послуг, наданих за цією справою в сумі 15 000 грн позивачем не надано.

З таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

З огляду на положення статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження № 61-16587св19)).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).

Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони.

З власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року та від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: копію ордеру серії АІ № 27072 від 05 вересня 2025 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кожем`яченком В.В. у Центральному районному суді м. Миколаєва на підставі договору про надання правової допомоги №167/25 від 05 вересня 2025 року; копію квитанції №8974998; копію договору про надання правової (правничої) допомоги№167/25 від 05 вересня 2025 року укладеного між адвокатом Кожем`яченком В.В. та ОСОБА_1 (а.с.4-6).

У пункті 1.2 метою даного Договору (зокрема, але не виключно) є бажання клієнта в судовому порядку визнати виконавчий нотаріуса №112813 від 30 листопада 2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. таким, що не підлягає виконанню.

За цим договором адвокат зобов`язується здійснювати захист та надання правову допомогу у вигляді: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, надання правової інформації. Консультацій і роз`яснень з правових питань, збирання відомостей та документів, які можуть використанні як докази у зв`язку з виконанням доручення, складання заяв, клопотань, скарг, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі їх порушення, представництва інтересів клієнта, зокрема, в будь-яких судах та в будь-яких інстанціях (п.1.1., 1.3).

За надання правової (правничої допомоги), клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000 грн. Зафіксована у договорі сума гонорару адвоката не змінюється через збільшення обсягів витраченого часу адвоката (п.2.2., 2.3).

Отже, враховуючи викладене, договором передбачений гонорар адвоката у фіксованому розмірі 15 000 грн за надання правничої допомоги позивачу у вказаній справі.

У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розмір витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд залишив поза увагою, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, не врахував, що між позивачем та адвокатом Кожем`яченком В.В. досягнуто домовленість щодо розміру гонорару, тому формалістичними є висновки суду про відмову у задоволенні заяви через відсутність розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненим ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги).

Заперечень з боку відповідача щодо розміру гонорару матеріали справи не містять.

Разом з тим, у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначити розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує загальні засади цивільного судочинства, визначені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, зокрема, принципи справедливості, добросовісності та розумності.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи наведене, дослідивши та оцінивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, враховуючи критерії обґрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності їх розміру, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, надану адвокатом Кожем`яченком В.В., своєму клієнту ОСОБА_1 у розмірі 5 000 грн, оскільки саме такий розмір відшкодування, на переконання колегії суддів, відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, а також необхідних процесуальних дій сторони.

Колегія суддів з огляду на те, що справа, яка переглядається, не відноситься до складних, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді першої інстанції, зокрема те, що усі зазначені в детальному описі виконаних адвокатом робіт послуги зводяться до збирання відомостей та документів, які використанні як докази (виконавчий напис, постанови державного виконавця) та складання позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшла висновку про часткове стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велфін» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.