Справа № 446/1560/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

представника позивача ОСОБА_1 ;

представниці відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2025 до суду звернувся ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 194 977,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 03.11.2022 він видав довіреність, якою уповноважив відповідача продати належні йому на праві власності земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку площею 0,1 га. кадастровий №:01:007:0433. 18.04.2024 відповідач продав таку земельну ділянку ОСОБА_5 за ціною 194 977,00 грн. та своїм підписом підтвердив факт повного розрахунку. Проте, такі кошти не повернув позивачу і на його вимогу не відреагував, що змусило його звернутися до суду.

Ухвалою судді від 10.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

28.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, де представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на таке. Представниця вказує, що дійсно позивач уповноважував відповідача продати земельні ділянки, за ціною і на розсуд відповідача. Крім того, 01.05.2023 між сторонами було укладено договір іпотеки щодо іншої земельної ділянки площею 0,0800 га. вартістю 2 212 725,00 грн., який було розірвано 20.05.2025. В подальшому, ОСОБА_4 передав представнику позивача кошти у сумі 74 тис. доларів США про що свідчить заява від 20.05.2025, а тому не порушував умови довіреності.

09.12.2025 до суду надійшло заперечення на відзив від представника позивача, де він вказує, що договір іпотеки не має жодного відношення до договору купівлі-продажу земельної ділянки, а заява на 74 тис. доларів США не стосується предмету позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що між сторонами виникли відносини доручення і такий договір був укладений у усній формі, який передбачав повернення коштів позивачу за продаж земельної ділянки. Зазначив, що відповідач отримав такі кошти, однаку не передав позивачу, а тому такі необхідно стягнути.

Представниця відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог повністю, зокрема вказала, що такі кошти за договором купівлі-продажу підлягали оплаті на рахунок позивача і відповідач їх не отримував. Крім того, у заяві від 20.05.2025 сторони врегулювали усі спірні майнові відносини, в тому числі і щодо даного договору та визначили, що сума заборгованості загальна відповідача перед позивачем складає 10 тис. доларів США. Тому, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором купівлі-продажу.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 03.11.2022 ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 продати належні йому на праві приватної власності земельні ділянки, зокрема земельну ділянку площею 0,1 га. кадастровий №:01:007:0433. Для чого доручив йому укладати договори купівлі-продажу, подавати заяви від його імені, одержувати довідки і документи, отримувати належні йому грошові кошти по таких договорах. Термін чинності довіреності до 03.11.2025 (а.с. 5-8).

18.04.2024 між ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га. кадастровий №:01:007:0433, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

З умов пункту 1.3. цього договору видно, що продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 194 977,00 грн., які покупець оплачує на рахунок продавця до оформлення цього договору. Своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Також судом встановлено, що 01.05.2023 між сторонами було укладено договір іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за умовами якого, ОСОБА_4 передав земельну ділянку площею 0,0800 га. кадастровий номер :06:000:0891, що в селі Ременів Львівського району, в якості забезпечення виконання свого зобов`язання за договором позики від 01.05.2023 на суму 53700,00 франків, що становить 2 212 725,00 грн. (а.с. 59-66).

20.05.2025 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписали договір про розірвання (припинення) договору іпотеки від 01.05.2023 (а.с. 67-68).

Крім того, 20.05.2025 представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 підписав нотаріально посвідчену заяву якою підтвердив отримання 74 000,00 доларів США, в рахунок погашення боргу, який склав 84 000,00 доларів США. У даній заяві міститься вказівка, що залишок боргу становить 10 000,00 доларів США (а.с. 69).

Розглядаючи даний спір суд виходив з наступних вимог закону та мотивів.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (частина перша статті 1000 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007ЦК України).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18 серед іншого вказано, що видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.

Суд дослідивши матеріали даної справи дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини що характерні для договору доручення, підтвердженням укладення якого є довіреність від 03.11.2022.

Сторонами не оспорюється питання правової природи правовідносин, які між ними виникли, а також не оспорюється факт укладення такого договору. Спірним є лише питання щодо виконання чи невиконання повіреним його обов`язку повернути отримане ним на виконання договору доручення.

Вирішуючи це питання суд аналізує умови п. 1.3. договору купівлі-продажу від 18.04.2024, які визначають порядок оплати за цим договором. У цьому пункті договору визначено, що кошти оплачуються покупцем на рахунок продавця, тобто ОСОБА_3 .

Аналіз умов договору не свідчить про наявність домовленості сторін щодо передачі таких коштів повіреному. Не містять матеріали справи і будь-яких доказів того, що такі кошти були отримані повіреним.

Суд критично оцінює доводи представника позивача з посиланням на докази (а.с. 151-155) про те, що дані з його рахунку не підтверджують факт отримання таких коштів, оскільки суду невідомо які рахунки і де наявні у позивача.

Суд вважає, що вказівка у договорі про відсутність претензій до покупця щодо повного розрахунку за договором не свідчить про отримання таких коштів повіреним відповідачем у справі ОСОБА_4 .

Відтак, оскільки порядок розрахунків за договором купівлі-продажу від 18.04.2024 чітко визначений (оплата коштів на рахунок продавця), а будь-яких доказів отримання таких коштів у інший спосіб повіреним матеріали справи не містять, то суд вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Водночас суд звертає увагу, що вимоги про стягнення оплати за договором купівлі-продажу до покупця ОСОБА_6 позивач не заявляв, а суд позбавлений права замінити відповідача самостійно з огляду на диспозитивність цивільного процесу.

Крім того суд погоджується з доводами представника позивача, що до спірних правовідносин не має відношення договір іпотеки від 01.05.2023, так як такий стосується іншого зобов`язання відповідача перед позивачем. Проте не погоджується з тим, що заява від 20.05.2025 не має жодного відношення до предмета спору.

Так, як видно з цієї заяви, вона взагалі не містить даних про те, яке зобов`язання виконується перед ОСОБА_3 , однак сторонами визнається, що мова у цій заяві йде саме про передачу коштів ОСОБА_4 представнику ОСОБА_3 .

Разом з тим, аналіз фактичних обставин справи свідчить, що 10.01.2025 ОСОБА_3 , звертався до ОСОБА_4 з вимогою оплатити кошти за договорами купівлі-продажу на загальну суму 524 437,00 грн.

Датою підписання заяви про передачу коштів у сумі 74 000,00 доларів США є 20.05.2025, тобто після такої вимоги, що на переконання суду може свідчити про погашення зобов`язання за вимогою від 10.01.2025.

Більше того, така заява від 20.05.2025 містить положення про наявність залишку боргу у сумі 10 тис. доларів США, які підлягають сплаті протягом 10 місяців рівними частинами.

На переконання суду, підписання такої заяви від 20.05.2025 може стосуватися зобов`язання, яке виникло до моменту її підписання, а тому суд вважає обґрунтованими доводи представниці відповідача, що такою заявою сторони врегулювали фінансові зобов`язання між собою, які виникли до моменту підписання такої заяви.

За таких обставин, оскільки перед судом не доведено факту отримання повіреним коштів за договором купівлі-продажу, а також встановлено факт передачі коштів після підписання такого договору, то неможливо дійти висновку про підставність вимог позивача.

Отже, суд відмовляє у задоволенні такого позову за його безпідставністю та недоведеністю позивачем його позовних вимог перед судом.

Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір покладається на позивача, а з огляду на заяву представниці відповідача зробленої до завершення судових дебатів, для вирішення про витрати на правничу допомогу необхідно призначити судове засідання.

Керуючись ст. 258, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача.

Повний текст рішення складено 17 березня 2026 року.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати заявлені стороною відповідача на 23 березня 2026 року о 12:10 год. в приміщенні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області.

Встановити стороні відповідача строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та роз`яснити, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.І. Котормус