справа № 399/128/26
провадження № 2/399/215/2026
УХВАЛА

16 березня 2026 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

В провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 23.02.2026 відкрито провадження у справі за даним позовом та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

11.03.2026 до суду надійшло вищевказане клопотання відповідача разом з додатками до нього в якому останній просив зупинити провадження у даній справі до завершення проходження військової служби. У разі не зупинення провадження просив призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що є військовослужбовцем ЗСУ та у зв`язку з проходженням військової служби він обмежений у можливості належним чином реалізувати своє право на захист у даній справі.

Ознайомившись з клопотанням, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі з таких підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України 07.10.2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

Постановою Верховного Суду України від 01.02.2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України було неодноразово продовжено та який діє по даний час.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Збройні сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно із ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 3 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Приписами ч.1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як зазначено вище, п. 2 ч.1 ст.251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Сторона у справі може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма п. 2 ч. 1 ст.251 ЦПК України може бути застосована судами при вирішенні питання про зупинення провадження у справі лише у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21).

У справі № 753/19628/17 (постанова від 09 листопада 2022 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що довідка командира військової частини, встановленою Інструкцією з діловодства ЗСУ, яка передбачена для підтвердження перебування військовослужбовця на військовій службі у відповідній військовій частині, не є достатнім доказом для виконання судом вимог пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України. Оскільки у п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України мова йде про перебування сторони спору у складі ЗСУ, яке, у свою чергу, переведені на воєнний стан, то це означає, що має бути довідка про те, що військова частина або сам військовослужбовець виконує бойові завдання у зоні бойових дій. А довідка надана стороною відповідача лише вказує на перебування ОСОБА_1 на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , з 21.05.2025 року, без уточнення зазначених подробиць цієї військової служби, які необхідні для реалізації пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Вказана правова позиція міститься також в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2025 року в справі № 754/947/22 (провадження № 61-5906 св 23).

Як зазначено вище, до клопотання про зупинення провадження в справі представником відповідача додано копію військового квитка, довідку ВЛК від 08.11.2024 № 3891 та довідку командира військової частини від 05.03.2026 № 945.

З довідки від 05.03.2026 № 945 (Форма № 5), виданої командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією в військовій частині НОМЕР_1 з 30.12.2024 по теперішній час.

Отже, інформація, що міститься в даній довідці вказує на те, що відповідач перебуває на військовій службі за мобілізацією з 30.12.2024 по теперішній час.

При цьому, слід зазначити, що обставини, які зумовлюють зупинення провадження у справі повинні існувати на момент такого зупинення. У даній справі відсутні докази того, що відповідач у надий час бере безпосередню участь у бойових діях.

Таким чином, враховуючи відсутність обставин відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, які унеможливлюють продовження розгляду цивільної справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначено вище, відповідач просив, у разі не зупинення провадження, призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ознайомившись із клопотанням, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В ухвалі суду від 23.02.2026 роз`яснено сторонам по справі їх право звернутись до суду, в передбачений ч. 7 ст.279 ЦПК України строк, з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

За правилами ч.7 ст. 279 ЦПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву.

В обґрунтування клопотання в цій частині відповідачем не зазначено підстав з яких, на його думку, необхідно проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч.6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Судом встановлено, що предметом позову є стягнення грошової суми в розмірі 34967,00 грн., розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30х3328=99840), а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на зазначене, враховуючи обґрунтування клопотання, матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а відтак в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 260-261, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити.

У задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко