"06" березня 2026 р.
Справа №150/16/26
Провадження по справі №2/150/99/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 березня 2026 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Савковій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі по тексту - Банк, ТОВ «Українські фінансові операції», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 24.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №4991321 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі-Договір), відповідно до якого сторони узгодили тип кредиту, суму 11000 грн., строк кредиту 360 днів: з 24.09.2024 по 19.09.2025, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів; розмір відсотків за користування кредитом на пільговий строк 15 днів 1 відсотків у день та повну ставку кредитування у розмірі 1% у день.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача.

02.06.2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача загальна сума заборгованості склала 32457,74 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 8219,97 грн., заборгованості за процентами 19150,27 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 5087,5 грн.

Станом на дату укладання Договору факторингу від 02.06.2025 №02-1/06/2025, строк дії Договору №4991321 від 24.09.2024 не закінчився, тому в межах строку дії Договору позивачем донараховано відсотки за у розмірі 8959,7673 грн.

У позові представник ТОВ «Українські фінансові операції» вказує, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого допустила заборгованість в сумі 36330,01 грн., з яких: 8219,97 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 19150,27 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 8959,7673 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції», які у добровільному порядку відповідач не сплачує, що наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України у поданій позовній заяві клопоче про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити. Як вбачається із відповіді на відзив відповідача, ТОВ «Українські фінансові операції» посилається на те, що матеріали справи №150/16/26 містять лист Первісного кредитора від 03.06.2025, у якому повідомлено 03.06.2025 11:07, номер на який відправлено повідомлення: НОМЕР_2, Message Id: НОМЕР_4 боржника за договором №4991321, про відступлення право вимоги на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердила актуальність номеру телефону НОМЕР_2 . На думку позивача заперечення відповідача в цій частині спростовуються доказом, наданим позивачем. У відзиві зазначається, що встановлений сторонами розмір відповідальності не суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, а є наслідком договірної свободи сторін, гарантованої ст. 627 Цивільного кодексу України, та спрямований на стимулювання належного виконання зобов`язань.

Відповідачем ОСОБА_1 позовні вимоги не визнаються, про що подано відзив на позовну заяву, у якому зокрема зазначається наступне. Позивач стверджує, що отримав право вимоги на підставі Договору факторингу від 02.06.2025 р. Проте, відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Проте, жодних доказів про направлення відповідачу, як позичальнику, такого повідомлення Позивач не надав. Позивачем на додано до позовної заяви ні копії відповідного повідомлення від нього, або від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», ні копії опису вкладення у цінний лист, квитанції про оплату послуг підприємства поштового зв`язку та поштової накладної, як доказів направлення ОСОБА_1 відповідного повідомлення. Відтак, Позивачем не доведено виконання ним вимог ст. 1082 ЦК України, що позбавляє його права вимагати сплати заборгованості за кредитним договором, а також заявляти вимоги до відповідача за позовом у цій справі. Окрім того, відповідачем ОСОБА_1 звернено увагу, що дана справа є малозначною, позовна заява є типовою (шаблонною), а складність справи - мінімальною та не потребує значних затрат часу. Відтак, заявлена Позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. є завищеною для таких категорій спорів, очевидно не відповідає критерію розумності, не є співмірною з ціною позову, виконаним об`ємом та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження, Адвокат Дідух Є.О. тривалий час та багаторазово був представником ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в десятках абсолютно аналогічних судових спорах, що підтверджується відомостями з веб-сайту судової влади України та численними судовими рішеннями з Єдиного державного реєстру судових рішень. А тому, подібні спори та процесуальні документи не є новими для адвоката Дідуха Є.О.. Більше того, очевидним є те, що текст позовної заяви та інших процесуальних документів (клопотань, адвокатських запитів) є шаблонним та постійно використовується адвокатом Дідухом Є.О., змінюючи лише реквізити документів, суми нарахувань та дані про відповідача. Враховуючи викладене, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, беручи до уваги неодноразове представлення адвокатом інтересів Позивача у подібних спорах, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, відповідач ОСОБА_1 вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим може бути розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 2000,00 грн., але за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог у цій справі. Відповіддач ОСОБА_1 просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ТОВ «Українські фінансові операції», вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 24.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4991321 (а.с.19-24), відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони узгодили тип кредиту кредит; суму 11000,00 гривень, строк кредитування 360 днів; тип процентної ставки - фіксована.

Стандартна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2993,53% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.6.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 50600,00 гривень.

Інформація про умови кредитування надана позичальнику у Паспорті споживчого кредиту (а.с.17, 18 ).

Договір та Паспорт було підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Факт передачі грошових коштів в розмірі 11000,00 грн. підтверджено відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 08.02.2026 №20.1.0.0.0/7-260205/52590-БТ, яка надійшла до суду 17.02.2026 на виконання ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 19.01.2026 щодо витребування доказів по справі, відповідно до якої кошти перераховано ОСОБА_3 на картку № НОМЕР_1 , та листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 10.06.2025 за №1-1006 (а.с.33), відповідно до якого кошти в сумі 11000, грн. перераховано на картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іPay.ua - 518836634.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 02.06.2025 становить 32457,74 грн.

02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №02-1/06/2025 (а.с.71-73), у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Українські фінансові операції» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 02.06.2025 (а.с.73 на звороті), право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4991321 перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції».

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції», розмір заборгованості ОСОБА_3 було здійснено донарахування відсотків в сумі 8959,7673 грн., тому відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором №4991321 від 24.09.2024 загальною сумою 36330,01 грн., з яких: 8219,97 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 19150,27 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 8959,7673 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».

Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів відступлення права вимоги ТОВ «Українькі фінансові операції» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №4991321 від 24.09.2024.

При цьому суд не погоджується із твердженнями відповідача, щодо ненадання позивачем належних, достатніх та допустимих доказів належного повідомлення боржників/поручителів про укладення договору факторингу, оскільки, із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23.09.2015 року по справі №6-979цс15, вбачається, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

При умові, що відповідач з будь - яких підстав не отримав вище зазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в договорі позики, і таке виконання було б належним у відповідності до положень статті 516 ЦК України.

Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашенняк кредитної заборгованості.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань як на користь первісного кредитора, так і на користь ТОВ «Українські фінансові операції, окрім того, відповідачем також не спростовано кредитну заборгованість по кредитному договорі, укладеному з первісним кредитором, не надано суду належні, достатні та допустимі докази належного виконання умов кредитного договору.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Будь-яких доказів на спростування заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. Доказів, які б підвереджували неправомірність вимог позивача, суду також не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак було дотримано презумпція правомірності договору, отож права набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню.

На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, отож договір є дійсним.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, спростувати розмір існуючої заборгованості.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.

Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечила укладення договору, отримання кредитних коштів.

Доказів повного чи часткового погашення заборгованості а ні перед первісним кредитором, а ні перед новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, який підписано позичальником, також доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким договором.

Отже, за відсутності доказів повної сплати заборгованості за кредитним договором як первісному, так і новому кредитору, заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитними коштами в межах строку кредитування підлягає стягненню з відповідача на користь нового кредитора, оскільки заміна кредитора не звільняє позичальника від обов`язку погашення кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах суми заявленої позивачем до стягнення із відповідача, що становить 36330,01 грн., з яких: 8219,97 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 19150,27 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 8959,7673 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції», оскільки усі умови договору узгоджено було сторонами та заборгованість нарахована в межах строку кредитування.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України.

Позивачем при пред`явлені до суду цього позову було сплачено судовий збір відповідно до платіжного документу в розмірі 2422,40 грн., а оскільки позов задоволено у повному обсязі, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано договір №01/08/2024 про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокатом Дідух Є.О., Заявку №4782167 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору №01/08/2024-A від 01.08.2024, Акт №4991321від 15.12.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) №4991321 від 15.12.2025, рахунок на оплату №4991321 -2025 від 15.12.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю: Довіреність від 01.08.2024.

Всього витрати на послуги адвоката Дідух Є.О. складають 10000 грн.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 686/4996/23 (провадження № 61-15625св23).

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 січня 2024 року у справі № 757/555/22-ц, провадження № 61-10724св23, від 14 лютого 2024 року у справі № 161/14183/22, провадження № 61-15443св23, від 18 березня 2024 року у справі № 357/1559/22, провадження № 61-16351св23.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідне клопотання про зменшенняч суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката було заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що сума заявлених скаржником витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, оскільки справа розглядається без участі представників, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягає задоволенню.

Частиною шостою статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а не на суд покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.

Доказів неспівмірності судових витрат позивача у зв`язку із наданням правничої допомоги відповідачем не надано і обставин, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, суду не доведено, твердження відповідача є голослівними та документально непідтвердженими.

На підставі викладеного, проаналізувавши матеріали справи, суд, з урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, складності справи, ціни позову, принципів співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в загальному розмірі 10000,00 грн.

На підставі ст., ст.525, 526, 538, 549- 551,611, 614, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 141, 263 - 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (вул. Набережно - Корчуватська, 27, приміщення 2, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 40966896), заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4991321 від 24.09.2024 у розмірі 36330 (тридцяти шести тисяч трьохсот тридцяти) гривень 01 копійки, яка складається із наступного:

- 8219,97 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту;

- 19150,27 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором;

- 8959,7673 грн. відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір в розмірі 2662 (двох тисяч шістсот шістдесяти двох) гривень 40 копійок витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (вул. Набережно - Корчуватська, 27, приміщення 2, м. Київ, Київська область, ЄДРПОУ - 40966896).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації згідно адресної довідки: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - НОМЕР_3 .

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК