Справа № 395/142/20
Провадження № 2-з/392/2/26
УХВАЛА

16 лютого 2026 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бірюкова Андрія Володимировича про забезпечення позову по цивільній справі №395/142/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Маловисківського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2025 року у справі призначено комісійно будівельну-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство УкрСпецБудЕкспертиза» та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.11.2025 поновлено провадження у даній справі для вирішення клопотання експертів.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2025 року у справі задоволено клопотання експертів та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бірюков А.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та/чи іншим особам вчиняти дії по відчуженню всього належного ОСОБА_2 майна; вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо обєктів нерухомого майна, належних на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2026 року поновлено провадження у вказаній справі для розгляду заяви адвоката Бірюкова Андрія Володимировича про забезпечення позову (справа №395/142/20, провадження 2-з/3922/26).

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що наразі на розгляді суду перебуває вказана цивільна справа, 23.06.2025 року судом винесено ухвалу про призначення будівельно-технічної експертизи, проведення якої наразі триває. Позовні вимоги у даній справі полягають у стягненні з Відповідача матеріальної шкоди в розмірі 350 00 грн та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн, завданих внаслідок пожежі, що сталася 01.03.2019 року на об`єкті нерухомості відповідача ( АДРЕСА_1 ). Будівництво об`єкта Відповідачем здійснювалося з грубим порушенням архітектурних та протипожежних норм. Даний позов не є очевидно безпідставним, а вимоги Позивача базуються на документально підтверджених фактах порушення закону з боку Відповідача. Наявність у справі доказів фальсифікації дозвільної документації на будівництво, прямо вказує на систематичну недобросовісну поведінку Відповідача. Отже, Відповідач може діяти всупереч вимогам закону, намагаючись уникнути майнової відповідальності, та може свідчити про перешкоджання та реального виконання майбутнього судового рішення. Одразу після винесення судом ухвали про призначення у справі експертизи, Відповідач розпочала активні дії щодо відчуження об`єкта нерухомості, а саме Позивачем зафіксовано факт розміщення оголошення про продаж та/або надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується фотографіями з місця, на яких вказано час фотознімку (17.12.2025, 20.01.2026), місце розташування ( АДРЕСА_1 ) та геолокацію об`єкта на карта Googl Maps. Розміщення публічної пропозиції про продаж майна з метою його відчуження третім особам призведе до того, що Позивач втратить можливість задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна. Відповідач діє недобросовісно, а загроза вічуження майна є реальною, актуальною та підкріпленою доказами. Просив взяти до уваги, що можливість відчуження майна підтверджена належними доками, та те, що накладення арешту на майно не позбавляє відповідача права власності, не обмежує його в користуванні майном. З посиланнями на приписи ЦПК України та актуальну практику Верховного Суду, просив заяву задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ковтун А.В. подав письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких зазначив, що у заяві про забезпечення позову не йдеться про співмірність з заявленими позовними вимогами та заходів забезпечення, яких просить вжити сторона позивача. Окрім того, заявником не надано доказів очевидної та об`єктивної загрози порушення прав позивача шляхом можливого розпорядження нерухомим майном ОСОБА_2 та дійсності таких намірів Відповідача. Звертав увагу, що оголошення, на яке посилається заявник, розміщене ще в жовтні 2025 року. В першу чергу відповідача цікавить оренда даної земельної ділянки, а не її продаж. Відповідачем прийнято рішення про здачу в оренду чи продаж даної земельної ділянки, так як вже близько 6 років господарська діяльність на ній не ведеться, дана земельна ділянка відповідачем не використовується. Накладаючи арешт на все майно відповідача, як того просить заявник, явно буде порушено принцип співмірності із заявленими позовними вимогами, що призведе до неправомірного порушення конституційних прав, свобод та інтересів відповідача, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову просив відмовити повністю.

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову та його виду, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Як вже зазначалося, підстави для забезпечення позову визначені ст. 149 ЦПК України.

Ці підстави є оціночними, тому необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Аналізуючи зміст положень ч.2 ст.149 ЦПК України суддя зазначає, що забезпечення позову допускається лише у виключних випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 р. у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 р. у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 р. у справі №640/9167/19.

При цьому заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи неможливість виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що відповідач розмістив оголошення про продаж та/або надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження долучив фотографії з місця розміщення вказаного оголошення. Вважає, що такі дії відповідача, в подальшому, зможуть утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а тому просив накласти арешт на все майно, що належить Відповідача та заборонити Відповідачу та/чи іншим особам вчиняти дії по відчуження всього належного ОСОБА_2 майна, та заборонити суб`єктам реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, належних на праві власності ОСОБА_2 .

Представник відповідача в запереченнях на заяву про забезпечення позову, не заперечував про розміщення відповідачем такого оголошення, при цьому наголошував, що в першу чергу цікавить оренда земельної ділянки, проте вказав, що позивачем не доведено, що розпорядження відповідачем належною їй земельною ділянкою, в подальшому зможе утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, при цьому вважав не співмірними заходи забезпечення із предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.150 ЦПК України забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливе лише щодо майна, яке належить відповідачеві або підлягає передачі йому і знаходиться в інших осіб.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року, справа № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Суд, враховує ту обставину, що позивачем/представником позивача не конкретизовано на яке саме майно ОСОБА_2 слід накласти арешт та заборонити ним розпоряджатися, як і не додано підтвердження належними доказами наявності такого майна у відповідача та не зазначено вартість такого майна, адже суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Вказані обставини, перешкоджають суду визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами, при цьому врахувавши інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, представник заявника не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову, з урахуванням ціни та предмету позову, призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач/представник позивача не довів наявність правових підстав для застосування в даній цивільній справі заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , заборони вчиняти дії по відчуженню всього майна та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна належних на праві власності ОСОБА_2 ,а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7,149,150,153,197,258-261,353,354 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бірюкова Андрія Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі №395/142/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницього апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова