Провадження № 2-о/591/304/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Косар А. І.

за участю:

секретаря судового засідання Шпаченка М. В.

розглянув в порядку окремого провадження судову справу:

заявник ОСОБА_1

представник заявника адвокат Гребенюк Олена Олегівна

заінтересовані особи:

Сумська міська рада в особі «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми»

ОСОБА_2

про встановлення факту, що має юридичне значення

і установив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 через представника адвоката Гребенюк Олену Олегівну звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, якою просить встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1998 виконавчим комітетом Сумської міської ради згідно з розпорядженням управління комунального майна та приватизації від 03.03.1998 №1883 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Заяву таку мотивовано тим, що у свідоцтві про право власності на житло прізвище ОСОБА_6 вказано « ОСОБА_7 », що не відповідає її паспортним даним,

05 січня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження, призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлені належним чином. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявника та її представника, вимоги заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підтримують з наведених у ній підстав.

Заінтересована особа ОСОБА_8 подала заяву про розгляд справи без її участі, по суті заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа зазначила, що погоджується з доводами заявника.

Заінтересована особа Сумська міська рада в особі «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» в особі представника Кравченко Д. В. подала заяву про розгляд справи у відсутність представника за наявними у справі матеріалами.

Згідно положень частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з наявними повідомленнями про дату, час та місце судового засідання, та з урахуванням клопотання представника заявника та заінтересованої особи щодо розгляду справи за їх відсутності, судом вирішено провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку відсутності всіх учасників справи.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, що видане 10 березня 1998 року м. Суми, Управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради посвідчено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_4 - син, (Сініцина) ОСОБА_5 дочка.

Прізвище заявника вказано « ОСОБА_9 ».

Разом з цим,

Згідно паспорта громадянина України прізвище, ім`я та по батькові заявника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; щодо місця проживання зазначено, що остання з 31.03.1984 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних картки фізичної особи платника податків Заявника зазначено: прізвище, ім`я та по батькові заявника як ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частина друга статті 293 ЦПК України).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа може подавати, зокрема, особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

У цій справі предметом розгляду заяви такої набуття заявником речових прав на нерухоме майно.

У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу про право власності на квартиру.

З 1 січня 2013 року запрацював Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, в якому реєструються всі речові права на нерухомість.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації (надалі БТІ), із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

У цій справі єдиним чинним документом на підставі якого було проведено реєстрацію права власності на квартиру за Заявником є Свідоцтво про право власності на житло, видане у 1998 році.

Свідоцтво про право власності на житло є правовстановлюючим документом в Україні, що підтверджує виникнення права власності до впровадження сучасного Державного реєстру прав (до 2013 року).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 432719749 від 24.06.2025, відомості про об`єкт речових прав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , були внесені на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1998, тобто до введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому свідоцтво вважається правовстановлюючим документом.

31.03.2025 заявник звернулася до відповідного Державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1

09 квітня 2025 року Державним реєстратором Іщенко-Амбарцумян Л. В. було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №78301515 на підставі пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відмінності у прізвищі заявника ОСОБА_10 та особи, вказаної у поданих документах, ОСОБА_9 не дають змоги встановити підстави набуття заявником речових прав на нерухоме майно, що є предметом заяви.

За змістом п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Заявник зазначає, що для встановлення факту необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заявник позбавлений можливості зареєструвати право власності в інший спосіб.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами стст.77-78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Встановлені судом невідповідності написання прізвища власника квартири у Свідоцтві про право власності на житло виникли по причині розбіжностей в перекладі з російської мови на українську.

Відтак, враховуючи наведені заявником у заяві доводи щодо зазначеного не викликають у суду будь-яких сумнівів.

Отже, доводи поданої до суду заяви, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є такими, що підлягають до задоволення.

Встановлення даного юридичного факту необхідне заявнику для підтвердження права власності на квартиру.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись стст. 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 293-294, 299, 315, 319, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1998 виконавчим комітетом Сумської міської ради згідно з розпорядженням управління комунального майна та приватизації від 03.03.1998 №1883 на квартиру на праві спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

заявник ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ;

представник заявника: адвокат Гребенюк Олена Олегівна ОРДЕР СЕРІЯ АР №1285870 від 29.12.2025;

заінтересовані особи:

Сумська міська рада в особі «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» , адреса: 40030, Сумська область, Суми, площа Незалежності, 2;

ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса

АДРЕСА_4 .

Суддя А. І. Косар