Дата документу 12.03.2026 Справа № 336/1505/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/1505/25 Пр. № 22-ц/807/66/26 Пр. № 22-ц/807/66/26-2 Головуючий у 1 інстанції: Петренко Л.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2025 року та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом (т.с.1 а.с.3-9), в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 85537,23 грн., судовий збір в сумі 1211,20 грн., витрати на проведення експертної оцінки в сумі 3500,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9500,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 13.10.2023 року о 9:10 год. в м. Запоріжжя, по вул. Молочна, 71Б, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault 385.19 T, VAN HOOL NV , номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Elantra номерний знак, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який після зіткнення втратив контроль над т.з., що призвело в подальшому наїзд на електроопору. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 13.1 ПДР України, і завдав матеріальних збитків. Вказане підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2023 року та постановою Запорізького апеляційного суду по справі 336/11473/23 від 12.01.2024 року. Відповідно до Звіту оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 17.12.2024 № 20700/3012420 вартість відновлювального транспортного засобу Huindai Elantra номерний знак НОМЕР_3 становить 262036,09 грн. Однак позивачем вже були проведені ремонтні роботи, так відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.01.2025р. фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 було надано послуги з ремонту автомобіля Hundai Elantra н/з НОМЕР_3 . Позивачем на ремонт транспортного засобу було витрачено 233350,00 грн. Факт витрат грошових коштів загальною сумою 233350,00 грн. на ремонт автомобіля Hundai Elantra н/з НОМЕР_3 підтверджується платіжною інструкцією № @2PL047928 на суму 60000 грн., платіжною інструкцією @2PL855084 на суму 88000,00 грн., платіжною інструкцією @PL762052 суму 85350,00 грн. До того ж страховою компанією ТДВ «КРЕДО» було відшкодовано 147812,77 грн. Так представник позивача вважає, що сума яка підлягає стягненню з відповідача дорівнює 85537,23 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Петренко Л.В. (т.с.1 а.с.90). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.93-96) в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі відмовлено. Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.100-102) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.123-126) заперечення представника відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2025 року (т.с.1 а.с.175-183) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду в сумі 85537,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на проведення експертної оцінки в сумі 3500,00 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року (т.с.1 а.с.220-226) заяву ОСОБА_3 про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цій справі задоволено частково, ухвалено у цій справі додаткове рішення, стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн., в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при їх ухваленні, сторони подали апеляційні скарги:

- відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.1-6) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, вирішити питання про розподіл судових витрат.

- позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.19-25) просив додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. змінити, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16500,00 грн.

В автоматизованому порядку 17.06.2025 року та (т.с. 2 а.с. 14) та 25.06.2025 року (т.с. 2 а.с. 39) для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. Ухвалою апеляційного суду (т.с.2 а.с.15) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 25.06.2025 року (т.с.2 а.с.40). Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами відкрито 27.06.2025 року (т.с.2 а.с.41-42), дану справу за апеляційними скаргами призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.2 а.с.43). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 85537,23 грн. -т.с.1 а.с.3), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач через представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (т.с.2 а.с.56-61).

Відповідач через представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (т.с.2 а.с.72-74).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08. 2025 року (т.с.2 а.с. 67) та у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (т.с.2 а.с.79).

Дошлюбне прізвище судді доповідача Гончар М.С. у цій справі було «Герасименко», проте відповідач ОСОБА_1 у цій справі є лише однофамільцем судді - доповідача, родинні відносини відсутні. Самовідводи у цій справі відсутні. Відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 у цій справі підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 2, 4, 5, 7, 10-13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354-355 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог останнього у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення та додаткове суду першої інстанції таким, що ухвалені із додержанням вимог закону, є правильними та законними.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідають.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 13.10.2023 року о 9:10 год. в м. Запоріжжя, по вул. Молочна, 71Б, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault 385.19 T, VAN HOOL NV, номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Elantra номерний знак, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який після зіткнення втратив контроль над т.з., що призвело в подальшому наїзд на електроопору. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1, 13.1 ПДР України, і завдав матеріальних збитків. Вказане підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2023 року та постановою Запорізького апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення ЄУН № 336/11473/23 від 12.01.2024 року (копії - т.с.1 а.с.17-22).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на замовлення позивача 17 грудня 2024 року оцінювачем ОСОБА_6 складено звіт № 20700/3012420 про проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу. В даному звіті оцінювачем чітко зазначено ідентифікаційний номер досліджуваного автомобіля та комплектацію ТЗ. До звіту надані додатки, які використовував СОД (т.с.1 а.с.23-34).

Відповідно до звіту оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 17.12.2024 № 20700/3012420 вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого КТЗ Huindai Elantra номерний знак НОМЕР_3 , з урахуванням зносу вузлів і деталей, без урахування ПДВ на матеріали та запасні частини становить 148112,77 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого КТЗ Huindai Elantra номерний знак НОМЕР_3 , з урахуванням зносу вузлів і деталей, з урахування ПДВ на матеріали та запасні частини становить 168615,32 грн. Вартість відновлювального транспортного засобу Huindai Elantra номерний знак НОМЕР_3 без урахуванням зносу вузлів і деталей, без урахування ПДВ на матеріали та запасні частини становить 262036,09 грн. Страховою компанією ТДВ СК «КРЕДО» було відшкодовано позивачу 147812,77 грн. (т.с.1 а.с.67). Позивачем на ремонт транспортного засобу було витрачено 233350,00 грн. Факт витрат грошових коштів загальною сумою 233350,00 грн. на ремонт автомобіля Hundai Elantra н/з НОМЕР_3 підтверджується платіжною інструкцією № @2PL047928 на суму 60000,00 грн., платіжною інструкцією @2PL855084 на суму 88000,00 грн., платіжною інструкцією @PL762052 суму 85350,00 грн. (т.с.1 а.с.14-16).

ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Hundai Elantra н/з НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (т.с.1 а.с.56).

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.22 ЦК України майновою шкодою є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи, що ТДВ СК «КРЕДО» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 147812,77 грн. (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), яка є недостатньою для повного відшкодування шкоди, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Суд першої інстанції правильно вважав, що наданий позивачем звіт є належним доказом в даній справі, оцінювач визначив вартість відновлювального транспортного засобу Huindai Elantra номерний знак НОМЕР_3 .

Суд першої інстанції також правильно врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.10.2019 року у справі №753/19288/14-ц. У даному рішенні зокрема вказано, що «системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Оскільки, автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.

Отже, якщо на час розгляду справи автомобіль був фактично відремонтований, то розмір збитку повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.

З огляду на це, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем на підтвердження проведення відновлювального ремонту ТЗ та витрат, понесених на проведення такого, було надано копії актів виконаних робіт та платіжних документів на загальну суму 233350,00 грн.

Відповідач оспорює надані позивачем докази на підтвердження розміру шкоди завданої позивачу, суд першої інстанції правильно ці доводи відхилив, оскільки надані позивачем докази підтверджують, що проводились лише ремонтні роботи, які виникли внаслідок ДТП.

Суд першої інстанції правильно враховував, що експертизу на своє замовлення відповідач не провів за аналогічним до позивача порядком і причин, які б перешкоджали йому в цьому не навів.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для повного відшкодування шкоди позивачу.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, на час розгляду цієї справи останнім, транспортний засіб Huindai Elantra номерний знак НОМЕР_3 , був відремонтований, в такому випадку розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт (до таких висновків прийшов Верховний Суду постановах від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц та від 25.03.2019 у справі №591/3152/16-ц).

Позивачем на ремонт транспортного засобу було витрачено 233350,00 грн. Факт витрат грошових коштів загальною сумою 233350,00 грн. на ремонт автомобіля Hundai Elantra н/з НОМЕР_3 підтверджується платіжною інструкцією № @2PL047928 на суму 60000,00 грн., платіжною інструкцією @2PL855084 на суму 88000,00 грн., платіжною інструкцією @PL762052 суму 85350,00 грн.

Враховуючи, що ТДВ СК «КРЕДО» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 147812,77 грн., яка є недостатньою для повного відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 85537,23 грн. (розрахунок: 233350,00 грн. (фактично витрачені кошти на ремонт автомобіля - 147812,77 грн. (страхове відшкодування)).

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що зі звіту оцінювача - втрата товарної вартості не розраховувалась для даного транспортного засобу з (з) п. 8.6.2).

Сторонами у цій справі у суді першої інстанції не оспорювався факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 147812,77 грн. (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

При вирішенні вказаної справи суд першої інстанції правильно застосовав правову позицію висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 442/6010/22 (провадження № 61-4511св24), що відповідач як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що доводи відповідача, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача, не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з огляду на таке.

Оскільки, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. ТДВ СК «КРЕДО» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 147812,77 грн. Так, різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Суд першої інстанції правильно врахував правову позицію висловлену Верховним Судом в постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), де зазначено, що саме особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 497/470/2021 (провадження № 61-20047св21), в постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 442/6010/22 (провадження № 61-4511св24).

Тобто особа, діями якої завдана шкода та яка застрахувала свою цивільну відповідальність, є належним відповідачем у справі, оскільки у разі недостатності виплаченої потерпілому суми страхової виплати, вона є зобов`язаною особою зі сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В той же час, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності) може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що ТДВ СК «КРЕДО» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 147812,77 грн., яка є недостатньою для повного відшкодування шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 85537,23 грн. (233350 грн. (фактично витрачені кошти на ремонт автомобіля - 147812,77 грн. (страхове відшкодування)

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 85537,23 грн. у цій справі підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг сторін: відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 є такими, що дублюють доводи позову цього позивача та відзиву відповідача на цей позов позивача у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у своїх вищезазначених рішенні та додатковому рішенні, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що лише відображають позицію цих учасників справі, яку вони вважають єдино можливою та правильною, та не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, у тому числі в частині вирішення питання про понесені документально підтверджені судові витрати позивача у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у зменшеному розмірі 3000,00 грн. замість 20000,00 грн. (т.с.1 а.с.187-207: - копії актів виконаних робіт № БН від 11.04.2025 року,18.03.2025 року, 19.05.2025 року, 28.01.2025 року; - копія договору про надання правничої допомоги від 28.01.2025 року, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Балковим Р.Л.; - копія додаткової угоди № БН до угоди про надання правничої допомоги № БН від 28.01.2025 року; - копії платіжних інструкцій про сплату ОСОБА_3 отримувачу АБ Балковому Р.Л. 9500,00 грн., 3500,00 грн., 3500,00 грн., 3500,00 грн., враховуючи, що ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката, а також не встановлено форму такого документу. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта; тому, надані стороною позивача у цій справі суду першої інстанції вищезазначені документи на підтвердження у тому числі понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема рахунок тощо, є належними письмовими доказами понесення останніх позивачем у цій справі, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, те що розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони).

Суд першої інстанції правильно на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду у цій справі. Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторін, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Сторони та представники останніх не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позицій в частині вимог, в задоволенні яких їм судом першої інстанції оскаржуваним рішеннями у цій справі було відмовлено.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема сторонами апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі або ж їх зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови сторонам у задоволенні їх апеляційних скарг, останні не мають права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом за рахунок один одного.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу ОСОБА_1 його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого ним судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 1816,80 грн. (т.с.2 а.с.13) - належний розмір судового збору за апеляційну скаргу 1453,44 грн. (розрахунок: судовий збір за позов у суді першої інстанції 1211,20 грн. (т.с.1 а.с.1) * 150%/100% * 0,8 - коефіцієнт при подачі позову до суду першої інстанції) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 3374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 12.03.2026 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А. Трофимова Д.А.