УХВАЛА

05 січня 2026року

м. Київ

справа № 362/6263/21

провадження № 61-15915ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного судувід 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити наступний порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:039:0120 площею 0,0649 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0325 га, яка на схемі розподілу земельної ділянки, розробленої інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_3 2021 позначена позначкою «Діл. № 1» з відповідними координатами;

виділити в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площе. 0,0324 га, яка на схемі розподілу земельної ділянки, розробленої інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_3 2021 позначена позначкою «Діл. № 2» з відповідними координатами.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Головком О. С., задоволено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Відповідно до висновку судового експерта № 1-15/07 від 15 липня 2024 року, виконаного судовим експертом Сверидою О. М, за варіантом № 2:

виділено у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки кадастровий номер :04:039:0120 площею 0,0320 га (320 м2), межі якої проходять по замкненій ламаній лінії з точками: 4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-4, та розмірами відрізків: 13,92м-4,09м-7,93м-3,49м-12,51м-8,31м-3,97м-4,34м-0,37м-0,36м-4,0м-2,0м-13,79м-8,19м.

виділено у користування ОСОБА_1 частину земельної ділянки кадастровий номер :04:039:0120 площею 0,0320 га (320 м2), межі якої проходять по замкненій ламаній лінії з точками: 1-2-3-17-16-18-14-13-12-11-10-9-1, та розмірами відрізків: 28,46м-3,94м-9,34м-13,79м-4,0м-2,0м-0,36м-0,37м-4,34м- 3,97м-8,31м-10,73м.

Для забезпечення доступу до відповідних частини житлового будинку виділено у спільне користування співвласників частину земельної ділянки кадастровий номер :04:039:0120 площею 0,0008 га (8 м2), межі якої проходять по замкненій ламаній лінії з точками: 14-18-16-15-14, та розмірами відрізків: 2,0м-4,0м-2,0м- 4,0м.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у загальному розмірі 46 170 грн, з яких: судовий збір - 2 270 грн, витрати на проведення експертизи - 28 900 грн, витрати на правову допомогу - 15 000 грн.

14 грудня 205 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року.

Вказана касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року складено

10 лютого 2025 року, тобто останнім днем касаційного оскарження даної постанови є 12 березня 2025 року.

Заявник звернувся до Верховного Суду засобами поштового зв`язку з касаційною скаргою 14 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 390 ЦПК України.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що копія оскаржуваної постанови позивачем отримана 13 березня 2025 року та 07 квітня 2025 року вперше подано касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення. Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявнику. 26 травня 2025 року касаційну скаргу було подано повторно. Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Верховного Суду про надання строку для усунення недоліків. Заявниця вважає, що вона усунула недоліки, визначені ухвалами Верховного Суду, а тому повернення касаційної скарги було помилковим. 29 жовтня 2025 року знову подала касаційну скаргу, яку ухвалою Верховного суду від 31 жовтня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявнику. Копію цієї ухвали з додатками заявниця отримала 13 листопада 2025 року. Вказує, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Однак, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 07 квітня 2025 року ОСОБА_1 вперше звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, яку ухвалою Верховного Суду

від 11 квітня 2025 року повернуто заявнику, оскільки заявником не обґрунтовано підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

26 травня 2025 року ОСОБА_1 вдруге звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення. Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги. Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року продовжено до 25 серпня 2025 року строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надання уточненої касаційної скарги із коректним зазначенням у ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), з урахуванням роз`яснень, викладених в цій ухвалі. УхвалоюВерховного Суду від 03 вересня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявнику, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Верховного Суду про надання строку для усунення недоліків.

29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 втретє звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, яку ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року повернуто заявнику, оскільки ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кривша Л. П., втретє звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, не усунула обставин, що стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг, належним чином не вказала підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених процесуальним законом. При цьому зазначено, що повторне звернення з касаційною скаргою можливо лише у випадку, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, однак ОСОБА_1 втретє подає касаційну скаргу, не обґрунтовуючи належним чином підстави касаційного оскарження судового рішення.

Однак, повернення неодноразово поданих ОСОБА_1 касаційних скарг, які не відповідали вимогам процесуального закону, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційних скарг відбулося із причин, які повністю залежали від ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку поважними, відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте, заявником не зазначено у касаційній скарзі відомостей про наявність або відсутність у неї електронного кабінету, або її окремій підсистемі (модулі). Крім того, в касаційній скарзі заявниця зазначає своїм представником - адвоката Крившу Л. П., проте також не вказує про наявність або відсутність у адвоката електронного кабінету, або її окремій підсистемі (модулі).

В порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадку), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.

При цьому, суд звертає увагу, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16).

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не посилається на відповідні пункти частини другої статті 389 ЦПК України та не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

При цьому, заявниця посилається на неврахування апеляційним судом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7

від 16 квітня 2004 року.

Водночас постанови Пленуму Верховного Суду України, не є судовими рішеннями Верховного Суду/Верховного Суду України.

Заявниця повинна зазначити, який саме правовий висновок Верховного Суду, на її переконання, мав застосувати суд апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення у цій справі або обґрунтувати наявність іншої підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання на постанови Верховного Суду, які схожі за змістом постанови Пленуму Верховного Суду України, також не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як підстава касаційного оскарження, оскільки заявник не конкретизує, який саме висновок щодо застосування норми права, застосованої апеляційним судом, та в яких подібних правовідносинах не було враховано в оскаржуваному судовому рішенні, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявник має право надіслати на адресу суду касаційну скаргу у новій редакції, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій уточнити підстави касаційного оскарження та чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав) іззазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету та надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, як подана фізичною особою, судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

Враховуючи вимоги касаційної скарги, заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 1 816 грн (2 270,00 грн х 0,4) х 200 %.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, до касаційної скарги додано платіжну інструкцію № 0.0..1 від 07 квітня 2025 року на підтвердження сплати заявником судового збору у розмірі 1 816 грн, яка не може бути прийнята судом, як належний доказ сплати судового збору, оскільки вказане платіжне доручення приєднано до касаційних проваджень № 61-4547ск25 та № 61-6802ск25 згідно з довідкою про наявність платіжного доручення.

Судовий збір, сплачений за подання попередньої касаційної скарги не є належним доказом сплати судового збору за подання даної касаційної скарги, оскільки підлягає поверненню заявнику відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року - залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська