ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів Дорош А.І., Лобова О.А.

Секретар:Горбун К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України про стягнення заборгованості за договором, в якому просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму заборгованості за договором оферти від 14.08.2025 року у розмірі 25 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що з травня 2025 року ГУ ПФУ у Полтавській області позивачу було нараховано пільги на оплату житлово-комунальних послуг за категорією учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі 50 % знижки на оплату житлово комунальних послуг в межах соціальних норм споживання. Загальний розмір розрахованої пільги становить: з 01.05.2025 по 30.09.2025 по 208,04 грн щомісяця; з 01.10.2025 по 31.10.2025 504,91 грн; з 01.11.2025 по 31.12.2025 по 783,23 грн щомісяця. У зв`язу із неналежним нарахуванням та виплатою субсидії позивачем були подані до Відповідача скарги на які Відповідачем не надані вичерпні відповіді та пояснення з даного питання та не усунуто порушення з боку пенсійного органу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про стягнення заборгованості за договором.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зауважує, що предмет спору полягає не в оскарженні рішень органу владних повноважень, в даному випадку територіального підрозділу Пенсійного фонду України, яке і повинно розглядатись в рамках адміністративного судочинства, а стягнення заборгованості за укладеним договором оферти від 14.08.2025 року, який був укладений відповідно до норм Цивільного кодексу України між громадянином України та Головним управлінням Пенсійного фонду України, а саме відповідно до п. 1 ст. 641 ЦКУ.

Тож скаржник просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 вересня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 подані до Відповідача скарги від 05.08.2025 р. з реєстраційним номером Відповідача - ГУ ПФУ в Полтавській області № ВЕБ-16001-ФС-25-154888 від 06.08.2025 року, № ВЕБ-16001-Ф-С-25-156771 від 07.08.2025 року, № ВЕБ-16001-Ф-С-25-163458 від 14.08.2025 року на які Відповідачем не надані вичерпні відповіді та пояснення з даного питання та не усунуто порушення з боку пенсійного органу.

Вподальшому , відповідно до п. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, у черговому зверненні через ВЕБ портал Пенсійного фонду України Проценком М.І. було запропоновано письмову оферту з наступним предметом договору:

1. Не пізніше 15.08.2025 року надати відповідну інформацію заявнику з даного питання, у випадку її не надання, Сторонами вважається що договір оферти укладено.

2. У випадку не виплати пільги на неопалювальний період Головним управлінням ПФУ в Полтавській області ОСОБА_1 у розмірі 208,04 грн. не пізніше 15.08.2025 року, ГУ ПФУ в Полтавській області зобов`язується в невідкладному порядку здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію нанесеної шкоди у розмірі 25 000,00 грн. за реквізитами Заявника.

Відповідачем лише 18.08.2025 року надано відповідь, яка оформлена листом за реєстраційним номером 13544-13215/П-02/8-1600/25 та питання не вирішене і в свою чергу, в термін, який запропоновано Позивачем, а саме до 15.08.2025 року Відповідачем не заперечено проти підписання даного договору оферти. Відповідачем компенсація, яка визначена договором оферти від 14.08.2025 року у розмірі 25 000,00 грн позивачу не виплачена.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір, що виник у справі між позивачем та органом Пенсійного фонду України, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, щодо призначенні субсидії, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , ним заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми заборгованості за договором оферти від 14.08.2025 року у розмірі 25 000,00 грн.

Устатті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Застаттею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першоїстатті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-третє, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першоюстатті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першоїстатті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Позов ОСОБА_1 обґрунтований непогодженням з діями відповідача, щодо невиплати пільги у розмірі 208 , 04 грн та не надання ОСОБА_1 вичерпної відповіді та пояснень з даного питання і не усунення вказаного порушення з боку Пенсійного фонду. Апелянт стверджує, що ГУ ПФУ в Полтавській області порушено його права щодо нарахування житлової субсидії.

Вимога про відшкодування матеріальної шкоди (компенсації), на думку позивача, пов`язана з вищевказаними неправомірними діями ГУ ПФУ в Полтавської області.

Отже, позов заявлений з підстав непогодження Проценка М.І. з діями ГУ ПФУ в Полтавській області щодо невиплати житлової субсидії на сплату комунальних послуг за липень 2025 року.

21 жовтня 1995 року Кабінет Міністрів України затвердив Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива №848, тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення).

Указаним Положенням визначаються умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної житлової субсидії на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, зокрема, комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п. 1 Положення).

Призначення житлових субсидій здійснюється:

до 30 листопада 2022 р. включно - структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення);

починаючи з 1 грудня 2022 р. - органами Пенсійного фонду України.

Контроль за правильністю призначення і виплати житлових субсидій здійснює Нацсоцслужба та її територіальні органи (абзаци 1-4 пункту 9 Положення).

За положеннями пунктів 78-78 Положення, зокрема, після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді. Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію без звернення громадян.

Україна, згідно з Конституцією України, є правовою державою (стаття 1), а людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3).

Згідно із частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно із частиною першою статті 58 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058-IV) Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Разом з тим відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Основними завданнями головного управління Фонду є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу (абзац 1 п. 3 Положення від 22 грудня 2014 року №28-2).

Однією з категорій адміністративних справ, як це випливає зі змісту пункту 3 частини шостої статті12та пункту 1 частини першої статті19 КАС України, є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідачем у справі є орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №645/212/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року в справі №240/5632/23.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 5ст. 186 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції а позов заявлений з підстав незгоди ОСОБА_1 з діями ГУ ПФУ в Полтавській області щодо невиплати субсидії на сплату комунальних послуг у серпні 2025 року за липень 2025 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами виник публічно-правовий спір. Тому відмова у відкритті провадження є вірною, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.35,258,368,374,375,381384 ЦПК України, суд , -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов