Номер провадження: 22-ц/813/2202/26
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Споживчого товариства «Будова Парк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова Парк» про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві у зв`язку з істотними порушеннями та відшкодування збитків в розмірі сплаченої частки пайового внеску, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Домусчі Л.В. 03 березня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Споживчого товариства «Будова Парк» про стягнення грошових коштів, сплачених за договором асоційованого членства в споживчому товаристві у розмірі 1329768,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Споживчим товариством «Будова Парк» було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/41. Згідно п. 1.2 Договору, пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняв на себе в розмірі Цільового внеску як частини витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язалося забезпечити будівництво Будинку, і після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплений за ним Об`єкт. Розмір частки, зазначений в п. 2.1 Договору є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх дій необхідних для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також витрати на утримання Товариства за реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий внесок), крім випадків, зазначених у п. 2.8 цього Договору. Додатком № 1 до Договору є Специфікація об`єкта, відповідно до якої Об`єктом будівництва позивача є однокімнатна квартира загальною площею 43,5 кв.м. (будівельний номер квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.1 Договору Пайовик в порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 32190 доларів США, що на момент укладання Договору становить 914196 грн. виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США. Додатком № 2 до Договору є Порядок розрахунків, відповідно до якого дата, не пізніше якої мають бути внесені кошти, є до 24 грудня 2020 року. На виконання умов Договору пайовиком було сплачено пай. Всього фактично в касу Споживчого товариства Пайовиком будо сплачено 914196 грн., чим у повному обсязі виконано зобов`язання зі сплати паю. Серед прав Пайовика в Договорі зокрема закріплено право вимагати від Товариства розірвання даного Договору (п. 5.2 Договору) в разі невиконання Товариством зобов`язань згідно з п. 4.2.1 цього Договору і повернення фактично внесеної Частки на момент даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору. У строк до 4 кварталу 2023 року СТ «Будова Парк» свої зобов`язання не виконало. Будинок не прийнятий до експлуатації по теперішній час. Виходячи з вищенаведеного просить стягнути з відповідача фактично сплачений позивачем пай через невиконання відповідачем своїх обов`язків у розмірі 1329768,90 грн., що еквівалентно 32100 доларів США, тобто пайовому внеску згідно Договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано недійсним п. 2.6 Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/41 від 24 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Споживчим товариством «Будова Парк».

Стягнуто з Споживчого товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/41 від 24 грудня 2020 року, у розмірі 1329768, 90 грн.

Стягнуто з Споживчого товариства «Будова Парк» на користь держави судовий збір у розмірі 14508, 88 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Споживчого Товариства «Будова Парк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання недійсним пункту Договору, а також в частині стягнення зі Споживчого товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1329768,90 грн., та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/41 від 24 грудня 2020 року, в сумі 914196 грн., а також здійснити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що п. 2.6. Договору встановлено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки. Також в п. 3.1.5. Договору встановлено право Пайовика вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством своїх зобов`язань згідно з п. 4.2.1 цього Договору і повернення фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору. Оскільки відповідно до п. 2.2 Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється в національній валюті України, то сума фактично внесених коштів до повернення теж визначається в гривні.

Умовами Договору не передбачено зобов`язання Товариства з повернення Пайовику (Позивачу) суми внесеної ним частки, виходячи з еквіваленту в іноземній валюті, а навпаки, умовами Договору чітко встановлено, що сума коштів, які повертаються Пайовику, визначається розміром фактично сплачених ним грошових коштів у гривні.

Крім того, у суду були відсутні підстави визнавати недійсним п. 2.6 Договору, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на такі правовідносини, так як СТ не є виконувачем робіт.

Сторони про розгляд справи на 05 березня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Споживчого Товариства «Будова Парк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, Споживче товариство «Будова Парк» мало намір забезпечити фінансування будівництва житлового комплексу «М. Парк» забудовником Колективне Підприємство «Будова» на земельній ділянці, належній на праві оренди ТОВ «Михайлівський маєток» у м. Одесі за адресою: площа Михайлівська, 16. Проект складався з двох 16-ти поверхових будинків.

Рішенням Одеської міської ради № 2109-VІІ від 26 квітня 2017 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий № :18:010:0007), площею 0,5179 га (категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової і громадської забудови) за адресою: АДРЕСА_2 , та присвоєно вказаній земельній ділянці адресу, а також надано ТОВ «Михайлівський маєток» вказану земельну ділянку в оренду строком на 5 років для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоквартирних житлових будинків із підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями.

24 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Споживчим товариством «Будова Парк» було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/41. (а.с. 15-25)

Відповідно до п. 1.2 Договору пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняв на себе в розмірі Цільового внеску як частини витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язується забезпечити будівництво Будинку, і після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплений за ним Об`єкт. Розмір частки, зазначений в п. 2.1 Договору є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також витрати на утримання Товариства за реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий внесок), крім випадків, зазначених у п. 2.8 цього Договору.

Згідно п. 2.1 Договору, Пайовик в порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується внести Частку в розмірі, еквівалентному 32190 доларів США, що на момент укладання Договору становило 914196 грн. виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в Інтернет за адресою: https://minfin.com.ua/us/currency/suctlon/usd/buy/dev/n дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладання Договору становить 28,4000 грн. за 1 долар США. Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev.ua на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 28,4000 гр., за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, в порядку, передбаченому Додатком № 2. Розмір Частки, закріплений в еквіваленті долара США, індексуванню не підлягає. Пайовик вносить Частку, (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України гривні-виходячи з розміру, Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом.

Згідно п. 2.2 Договору, внесення Частки Пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів в касу Товариства в національній валюті України в порядку, визначеному в Додатку № 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 2.6 Договору у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовику, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.

Відповідно до п. 3.1.5 Договору, Пайовик має право вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством зобов`язань згідно з п. 4.2.1 цього Договору та повернення фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.

Згідно п. 4.2.1 Договору, Товариство зобов`язано забезпечити будівництво Будинку в строк IV квартал 2023 року.

Згідно п. 4.2.7 Договору, Товариство зобов`язано у разі дострокового розірвання Договору з причин, не пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим договором, повернути Пайовику внесену ним частину Частки, відповідно до п.п. 2.3, 2.5 та 2.6цього Договору.

У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством п. 4.2.1.-повернути Пайовикові фактично внесену нім Частку на момент розірвання цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором, а у випадку не передбачених Договором, відповідно до чинного законодавства України.

Згідно Додатку № 1 до договору, Об`єктом будівництва є однокімнатна квартира загальною площею 43,5 кв.м. (будівельний номер квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Додатку № 2: сума (еквівалент долару США) - 32190 доларів США; сума (гривень) (визначається на момент сплати відповідно до п. 2.1 цього Договору) - 914196 грн.; дата, не пізніше якої мають бути внесені кошти 24 грудня 2020 року.

На виконання умов Договору пайовиком було сплачено пай у повному обсязі, що підтверджується квитанціями (а.с. 27-30)

Всього фактично в касу Споживчого товариства Пайовиком будо сплачено 914196,00 грн. тобто у повному обсязі виконано зобов`язання зі сплати паю, що на момент сплати фактично складало 32190,00 доларів США.

Однак, Споживче Товариство «Будова Парк» у строк до IV квартал 2023 року свої зобов`язання не виконало, що підтверджується визнанням цього факту представником відповідача в судовому засіданні та:

-листом Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) № 2997/05/18-24 від 06 червня 2024 року, в якому зазначено, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині, за параметрами пошуку, вказаними в запиті, наявна інформація щодо зареєстрованого Управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 29 жовтня 2020 року за № ОД24 щодо об`єкта будівництва «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним гаражем за адресою: м. Одеса, Михайлівська площа,16», замовник - ТОВ «Михайлівський Маєток» (код ЄДРПОУ - 36552382). Також інформовано, що у розпорядженні ДІАМ не виявлено вищезазначеного повідомлення про початок виконання підготовчих робіт (а.с. 32-33);

-листом Департаменту архітектури та містобудування (ДАМ) Одеської міської ради № 01-15/171 від 04 червня 2024 року, в якому зазначено, що за адресою: м. Одеса, площа Михайлівська, 16, містобудівні умови та обмеження на будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими житловими приміщеннями громадського призначення та підземним гаражем Департаментом не надавались. За зазначеною адресою Департаментом було надано містобудівні умови та обмеження від 27 грудня 2017 року № 01-06/224 на будівництво 9-поверхової офісної будівлі ТОВ «Михайлівський Маєток» (а.с. 34).

10 липня 2024 року ОСОБА_1 було направлено на офіційну адресу відповідача досудову вимогу з повідомленням про розірвання договору у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання-не прийняття будинку до експлуатації, та вимогою повернення сплачених Пайовиком коштів. (а.с. 35-36).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.

У даному випадку, відповідач не повідомив позивача про неможливість виконання укладеного між ними договору.

За умов договору, строк його виконання передбачений 4 кварталом 2023 (п. 4.2.1 Договору).

Таким чином установивши, що пайовик виконав умови договору, а Товариство допустило істотне порушення умов договору і не забезпечило отримання позивачкою завершеної будівництвом квартири, на час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача внесеної нею частки паю.

Оскільки невчинення відповідачем дій на виконання умов укладеного з ОСОБА_1 договору, унеможливлює реалізацію позивачкою своїх майнових прав на об`єкт інвестування у встановленому законом порядку, то такі права підлягають захисту.

Щодо вимог позову про визнання недійсним п. 2.6. Договору.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Принцип свободи договору зафіксовано у ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначила, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж його належне виконання.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таке положення містить ст. 509 ЦК України

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2.1. Договору передбачено саме порядок внесення пайовиком своєї частки паю у розмірі, еквівалентному 32190 доларів США, що на момент укладання Договору становило 914196 грн., виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США, встановленого на сторінці в Інтернет за адресою: https://minfin.com.ua/us/currency/suctlon/usd/buy/dev/n дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладання Договору становить 28,4000 грн. за 1 долар США.

Крім того, умовами Договору також передбачено, що у разі неоплаченої частки паю, такий розмір паю може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні.

Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, в порядку, передбаченому Додатком № 2. Розмір Частки, закріплений в еквіваленті долара США, індексуванню не підлягає. Пайовик вносить Частку, (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України гривні-виходячи з розміру, Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет-сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом.

Тобто, у даному випадку наявне валютне застереження щодо обов`язку сплати пая з боку позивачки.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач сплатив свою частку паю відповідно до п. 2.1. договору у розмірі в гривнях, еквівалентному 32190 доларів США.

Сторонами визнано факт не вчинення відповідачем дій щодо будівництва зазначеного в договору будинку.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань та строків щодо будівництва будинку та пред`явленням позивачкою до нього 10 липня 2024 року претензії відповідно до умов договору, такий договір вважається розірваним.

В той же час, умовами пункту 2.6 Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/41 від 24 грудня 2020 року передбачена відповідальність відповідача у випадку розірвання договору, а саме - сума коштів, що повертається, визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення.

Відповідно, існує дисбаланс між обов`язком ОСОБА_1 сплатити пай у розмірі, еквівалентному 32190 доларів США, та обов`язком відповідача повернути сплачений позивачем пай (у зв`язку з порушенням обов`язків відповідачем) лише у гривні.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливі умови договору, це умови які призводять до істотного дисбалансу між договірними права та обов`язками сторін та є підставою для визнання такого договору недійсним.

Такого висновку дійшов Верховний Суд, аналізуючи положення п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу та норми ст. 18 закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору у постанові від 08.06.2016 (справа № 6-330цс16).

Так, визначення відповідного поняття закріплено в ч. 2 зазначеної статті. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Згідно з ч. 3 ст. 18 закону № 1023-XII, несправедливими є також умови договору про:

1) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця, виконавця, виробника або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем, виконавцем, виробником договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця, виконавця, виробника;

2) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.п. 2, 3);

3) надання можливості продавцю, виконавцю, виробнику не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі його відмови укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця, виконавця, виробника у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Суд першої інстанції правильно погодився з доводами ОСОБА_1 , що такі умови вказаного пункту договору є несправедливими, оскільки призводять до істотного дисбалансу прав і обов`язків сторін у договору і завдають позивачу шкоди, а тому є підставою для визнання цього пункту договору недійсним.

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Необгрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги Споживчого Товариства «Будова Парк» про те, що умовами Договору не передбачено зобов`язання Товариства з повернення Пайовику (Позивачу) суми внесеної ним частки, виходячи з еквіваленту в іноземній валюті, а навпаки, умовами Договору чітко встановлено, що сума коштів, які повертаються Пайовику, визначається розміром фактично сплачених ним грошових коштів у гривні.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що, оскільки сторони визначили валюту виконання зобов`язання у гривні, і погодили розмір внеску в національній валюті України з вказівкою на її еквівалент в іноземній валюті - доларах США, то вимога позивача (пайовика) в порядку розірвання договору повернути йому фактично внесені кошти на момент розірвання договору, і вимога про застосування при цьому еквіваленту розміру внеску в національній валюті України за її курсом до долару США, узгоджується з положеннями ст. 533 ЦК України та не суперечить змісту Договору.

Сума коштів у гривнях з визначенням за умовами договору її еквіваленту в доларах США і є тієї сумою, яка фактично внесена пайовиком, тому вона підлягає поверненню у гривні з урахуванням курсу долара США.

Колегія суддів також приймає до уваги, що в абз. 2 п. 2.1 Договору передбачена можливість збільшення Товариством в односторонньому порядку розміру внеску, що підлягає перерахуванню Пайовиком у гривнях, у разі збільшення курсу вартості долара США по відношенню до гривні.

Колегія суддів враховує, що фактично спір між сторонами стосується розміру коштів, які підлягають поверненню позивачці внаслідок розірвання договору через прострочення виконання відповідачем свого обов`язку щодо забезпечення будівництва будинку у визначений строк, зокрема в частині валюти такого платежу.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц)

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц констатувала що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Встановивши, що у спірних правовідносинах сторони погодили, що сума коштів, яка підлягає сплаті пайовиком, визначається у гривні на дату проведення платежу за курсом долара США (п. 2.1, 2.2 договору, додаток № 2 до договору), суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку, що належним виконанням зобов`язання з повернення відповідачем позивачці грошових коштів є сплата коштів у національній валюті у розмірі, еквівалентному 32190 доларів США (які були фактично сплачені позивачкою на користь відповідача на підставі розірваного договору), у межах заявлених позовних вимог.

Посилання заявника на неправильне тлумачення умов договору, колегія суддів відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Споживчого товариства «Будова Парк» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 березня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе