Єдиний унікальний номер 722/322/26
Номер провадження 4-с/722/2/26
УХВАЛА

04 березня 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Припхан І.І.,

з участю секретаря судового засідання Козак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокиряни скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко Ольги Миколаївни, про визнання дій неправомірним, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області із скаргою на дії державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко Ольги Миколаївни, у якій просить суд: визнати дії старшого державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко Ольги Миколаївни про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника, визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій у виконавчому провадженні №80156738 неправомірними; скасувати постанови старшого державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко Ольги Миколаївни про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2026 року, арешт коштів боржника від 05.02.2026 року, визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій від 16.02.2026 року; зобов`язати старшого державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко Ольгу Миколаївну винести у виконавчому провадженні №80156738 постанову про зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Зокрема, обґрунтовуючи вимоги скарги, заявниця вказала, що є боржником на підставі постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.08.2025 року про стягнення з неї на користь держави штрафу у подвійному розмірі 1700 грн.

Вважає, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам законодавства, арешт виконавцем був накладений на рахунок на який здійснюються соціальні виплати на дітей, що заборонено законом, відтак вказаний рахунок не вірно визначений державним виконавцем як поточний рахунок.

02.03.2026 року державним виконавцем Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко О.М. подано пояснення згідно якого у задоволенні скарги просила відмовити, оскільки всі дії вчинені в межах даного виконавчого провадження є правомірними та вчиненими на підставі законодавства.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 року, розгляд вказаної справи визначено судді Сокирянського районного суду Чернівецької області Припхан І.І.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.02.2026 року відкрито провадження та призначено скаргу до судового розгляду.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Державний виконавець Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко О.М. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак подала заяву за змістом якої просила розгляд скарги проводити без її участі.

Суд, вивчивши скаргу та додані до неї документи, приходить до наступного.

Згідно постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.08.2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.184 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Постановою державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко О.М. від 03.02.2026 року на підставі вищенаведеної постанови відкрито виконавче провадження №80156738.

05.02.2026 року державним виконавцем Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко О.М. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №80156738.

16.02.2026 державним виконавцем Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко О.М. винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

Так, суд зазначає, що у ст. 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (ст. 19 ЦПК України).

Натомість, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ст. 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України).

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у ст. 298-305 розділі V КУпАП.

Зокрема, у ст. 304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У ст. 305 КУпАП передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно із положеннями ст.ст. 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу).

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17-ц викладено правовий висновок, відповідно до якого справи про накладення адміністративного стягнення розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте, цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1ст. 287 КАС України).

Отже скарга на дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_2 подала скаргу на дії державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то розгляд скарги в порядку цивільного судочинства є неможливим.

Розгляд такої скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Така позиція узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 757/62025/17-ц (провадження № 14-619цс18).

Виходячи з того, що заявником оскаржуються дії державного виконавця при примусовому виконанні постанови про накладення адміністративного стягнення, прийнятої в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не за наслідками розгляду цивільної справи, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки підстави та порядок закриття провадження у справі за скаргою на дії державного виконавця прямо не передбачені законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а саме статтю 255 ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Дана норма ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1 - 8 частини 1 статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судом та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Тож, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, а також враховуючи позицію, яка висвітлена Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 (справа № 127/328/17), суд закриває провадження у даній справі, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог частини 1 статті 256 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику його право звернутись із зазначеними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 19, 247, 255, 256, 258 - 261, 353 - 355, 447, 448, 450 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження за скаргою скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пилипко Ольги Миколаївни, про визнання дій неправомірним, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з позовною заявою до Чернівецького окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І.І. Припхан