Провадження № 2/750/185/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретаря Ткаченко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

встановив:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» (далі - ТОВ «ГРОШІ 247») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за договором.

Позов мотивовано тим, що 19.07.2024 між ТОВ «ГРОШІ 247» та Відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 1002, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 6000,00 грн строком на 30 календарних днів, з остаточною датою повернення кредиту 13.08.2024, зі сплатою процентів 1,5 % від суми кредиту, щоденно за кожен день користування кредитом.

ТОВ «ГРОШІ 247» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника.

Відповідач своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатив.

Станом на 09.07.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитом становить 18000, 00 грн, з яких: 6000, 00 грн основний борг, 12000,00 грн відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 18000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою суду від 07.08.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 29.09.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. У зв`язку з неявкою Відповідача, розгляд справи відкладено на 13.11.2026 та здійснено повторний його виклик.

Відповідач на адресу суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення адвоката. У зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 06.01.2025.

До початку розгляду справи Відповідач подав заперечення на позовну заяву у якому заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі, з тих підстав, що при укладанні договору йому було надано кредит у сумі 6 000,00 грн. строком на 30 днів та сплатою відсотків у розмірі 1350, 00 грн. разом з тим Позивач нарахував 12000,00 відсотків, що на дімку Відповідача суперечить вимогам чинного законодавства, а саме п. 18 Прикінцевих на перехідних положень ЦК України, де чітко передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-ти денний строк після припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності визначеною ст. 625 цього ж Кодексу, а також, від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тобто неустойка (штрафи, пені) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідним договором, нараховані виключно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем.

Сторони в судове засідання не з`явилися про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без його участі проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 липня 2024 між ТОВ «ГРОШІ 247» та Відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про споживчий кредит № 1002, який підписано позичальником електронним підписом 5dа7а40с (а.с. 28-30).

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору.

Згідно з п. 2.1. цього договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Відповідно до п. 2.5 договору позика надається строком на 30 днів.

Згідно з п. 2.2. кредит надається споживачу виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця за умови ідентифікації споживача одноразовим ідентифікатором шляхом безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу споживача.

За умовами цього договору Відповідач отримав кредит у сумі 6000,00 грн. строком на 30 календарних днів, з остаточною датою повернення кредиту 18.08.2024 року, зі сплатою відсотків 1,5 % за кожен день від суми кредиту.

Відповідно до довідки щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «Профі-Гід» 21.07.2024 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 6000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

Таким чином, Позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, а Відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1002 від 19.07.2024 загальний розмір заборгованості становить 18000,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн основного боргу, 12000,00 грн відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка зазначає про те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 цього ж Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як зазначено у правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частина 2 ст. 615 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів обставини, які вказують, що відповідачу були надані кредитні кошти. Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо їх повернення, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Разом з тим суд не погоджується з Позивачем щодо нарахування відсотків з наступних причин.

Згідно пункту 2.5.2. Договору у разі, якщо Споживач не повернув Кредит у строк, встановлений пунктом 2.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5. Договору, проводиться за фактичну кількість календарних користування Кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного коде України (порушення грошового зобов`язання). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Споживачем коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Суд звертає увагу, що згідно із Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

На даний час зміни до указаної норми Закону законодавцем не вносилися.

Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач нарахував відсотки з 19.07.2024 по 09.07.2025 у сумі 12000,00 грн включаючи нарахування відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України.

З урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства, суд вбачає вимоги позивача про нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, які були нараховані у період з 19.08.2024 по 09.07.2025 на підставі частини другої статті 625 ЦК України необґрунтованим, а тому сума відсотків має бути зменшеною до 1350,00 грн, яка зокрема вказана у Додатку до Договору про споживчий кредит.

Таким чином, оскільки Відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими за користування кредитом у межах строку.

Також, у зв`язку з наявністю підстав для часткового задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з Відповідача слід стягнути на користь Позивача відшкодування сплаченого ним судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 989, 07 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, офіс 214 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» заборгованість за кредитним договором № 1002 від 19.07.2024 у розмірі 7350 (сім тисяч триста п`ятдеясят) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 07 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олег КОСЕНКО