ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 465/6070/25Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/143/26 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Хоми М.В., Храпак Н.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №465/6070/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року (ухвалене суддею Клим Т.П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 23 червня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №78337978.

Договір позики укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 11 000 грн.

Зазначали, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21 (в подальшому додаткову угоду №7 від 13.06.2022 року), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та згідно до Реєстру боржників №21 від 20.03.2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, зокрема і за вищезгаданим кредитним договором.

Стверджували, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредитів виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 060,59 грн., що складається з: 8 313,36 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 26747,23 грн. - заборгованість за відсотками.

На підставі наведеного, просили стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену суму заборгованості за договором позики №78337978 від 23.06.2023 року.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №78337978 від 23.06.2023 року у розмірі 35 060 грн. 59 коп. та 3028 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано те, що додані до позовної заяви докази не підтверджують факту отримання відповідачем коштів на підставі договору позики.

Від представника ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність первинних бухгалтерських документів як доказів отримання кредитних коштів, є безпідставними, оскільки в даному випадку не є предметом спору визнання кредитного договору недійсним чи його розірвання у зв`язку із порушенням його умов.

Вважає, що відповідач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження факту не отримання ним кредитних коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №78337978 від 23 червня 2023 року, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 11 000 грн. та зобов`язувався повернути кредит згідно графіку розрахунку та сплатити відсотки за користування позикою.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора ha2zV18jzl.

Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21 (в подальшому додаткову угоду №7 від 13.06.2022 року), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

20.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ«ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 21 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, відповідно до умов якої, окрім іншого, визначено, що права вимоги відступаються згідно з Реєстром боржників № 21 від 20.03.2024 року, та викладено умови про ціну продажу.

Відповідно до витягу з реєстру боржників №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, зокрема наявний договір позики №78337978 від 23 червня 2023 року укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .

Згідно акту прийому передачі реєстру боржників № 21 від 20.03.2024 року за договором факторингу № 14/06/21, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 21, кількістю 4159, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35 060,59 грн., що складається з: 8 313,36 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 26 747,23 грн. - заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

За змістом положень ст. 12, ст. 13, ст. 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності.

Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє сторону спору, у першу чергу позивача, від обов`язку доведення перед судом тих обставин, на які вона посилається у підтвердження своїх вимог або заперечень (ст.81 ЦПК України).

За змістом ст.1077, ст.1078 ЦК України фактор вправі передати в розпорядження клієнта лише право дійсної грошової вимоги. При цьому відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються.

Відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року клієнт гарантує, що права вимоги, які передаються фактору, є дійсними. Клієнт зобов`язується передати фактору документи по боржниках, зазначених у реєстрі боржників протягом 30 днів з моменту підписання акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників (п.4.1.).

Отже, за змістом наведених нормативних актів (закону і договорів) позивач як фактор мав право отримати від клієнтів докази існування заборгованості за укладеними кредитними договорами із відповідачем.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18, від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19).

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором.

Так, позиція відповідача в ході розгляду справи ґрунтується на запереченні факту отримання коштів за кредитним договором та відсутності у даній справі будь яких доказів на підтвердження цієї обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження заявлених вимог позивач не подав суду будь яких документів про перерахування коштів на користь відповідача за укладеним договором позики, як і не надав доказів про рух коштів на рахунку відповідача.

Матеріали справи не містять та стороною позивача також не надано виписок з рахунків відповідача, з яких можна було б встановити факт належності йому певного платіжного засобу, користування ним банківською карткою, банківським рахунком та наявність у нього заборгованості. Позивачем також не надано суду відповідний касовий документ, який відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Оцінивши всі докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за договором позики та факту виплати йому грошових коштів за цим договором, зокрема, первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» про зарахування коштів на вказаний відповідачем у кредитному договорі рахунок.

Щодо наданого розрахунку заборгованості, у якому на думку позивача наявна інформація про отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором та який надано на підтвердження суми боргу, то такого розрахунку недостатньо для висновку щодо отримання кредитних коштів та порушення останнім обов`язку щодо їх повернення.

Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на карткові чи інші банківські рахунки, якими користувався відповідач.

Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 759/10277/20.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Крім того, у позовній заяві представник позивача просив розглянути справу без його участі, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження факту не отримання ним кредитних коштів, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики №78337978 від 23.06.2023 року, оскільки у справі відсутні докази виконання попереднім кредитором своїх зобов`язань з передачі кредитних коштів відповідачу.

Тому, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими, а відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вирішення питання судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за апеляційний розгляд даної справи у розмірі 4542 грн.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 542 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.