Номер провадження: 22-ц/813/1123/26
Справа № 504/2701/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Барвенка В.К., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

установив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, яким просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:2877.

Заявник вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2023 № 283 укладеному між ним та Регіональним відділенням ФДМ України в Одеській та Миколаївській областях він є власником об`єкту малої приватизації Табір праці та відпочинку разом із будівлею їдальні з господарчими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

При огляді ним належного йому об`єкту нерухомого майна ним встановлено, що до одного будинку приєднано паркан, що унеможливлює обслуговування будівлі.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Лиманська районна державна адміністрація Одеської області 11.04.2016 року за номером 14847722 в державному реєстрі прав було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:2877 за адресою: АДРЕСА_2 , форма власності комунальна, власник Фонтанська сільська рада.

Вказана земельна ділянка Фонтанською сільською радою надана в оренду ОСОБА_2 , яким у подальшому було забудовано паркан та будівлю впритул до належного ОСОБА_1 об`єкту нерухомого майна.

Позивач вважає, що Фонтанська сільська рада зареєструвала своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:2877 з порушенням ДБН 360-92, що призвело до перешкод позивачу у праві користування та розпорядження належним йому нерухомим майном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку залишено без задоволення.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що оцінивши наявні у справі докази, позиції сторін, суд вважає, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачеві, будь- яким чином порушує права та законні інтереси позивача.

Надані позивачем матеріали фотофіксації не є належним та допустимими доказами, оскільки ці матеріали не вказують який самий об`єкт було сфотографовано, тобто неможливо провести його ідентифікацію.

Жодних актів обстеження, інших доказів позивачем не надано.

Крім того, за своєю правовою природою правовідносини, на які посилається позивач, стосуються усунення порушення користування ним належним йому нерухомими майном.

Однак таких позовних вимог позивач не висував.

Питання перешкод у користуванні власністю не є предметом спору у даній справі.

Доказів порушення ДБН при виготовленні технічної документації з землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:2877 за адресою: АДРЕСА_2 у справі не має.

Таким чином, в межах предмету спору, правової підстави, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд касувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.11.2024 та постановити нове рішення, яким визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:2877 та усунути перешкоди які унеможливлюють обслуговування майна шляхом забезпечення ОСОБА_2 вільного та безперешкодного проходу та проїзду біля об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Комінтернівським районним судом Одеської області ухвалено незаконне і необґрунтоване рішення, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у витребуванні доказів, неправильного їх дослідження та оцінки.

Крім цього, Комінтернівським районним судом Одеської області порушено вимоги процесуального законодавства, проігноровано моїми неодноразовими клопотаннями про участь у засіданні суду у режимі відеоконференції.

У системі «Електронний суд» позивачем 24.10.2024 подавалося до суду клопотання про участь у засіданні суду 14.11.2024 у режимі відеоконференції, яке судом проігноровано.

Також, у системі «Електронний суд» позивачем 03.06.2024 подавалося до Суду клопотання витребувати у Фонтанської сільської ради наступні докази: інформацію про адресу та РНОКПП громадянина ОСОБА_2 - орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:2877, яке судом також проігноровано.

Позивач зазначив, що Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:2877 з порушенням ДБН 360-92, що призвело до перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання майном.

Щодо явки сторін.

Позивач прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, інші учасники справи належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання до суду не з`явились, що не перешкоджає перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є частково обґрунтовані.

Суд першої інстанції відмовивши у задоволенні позовних вимог зазначив, що оцінивши наявні у справі докази, позиції сторін, суд вважає, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачеві, будь- яким чином порушує права та законні інтереси позивача.

Надані позивачем матеріали фотофіксації не є належним та допустимими доказами, оскільки ці матеріали не вказують який самий об`єкт було сфотографовано, тобто неможливо провести його ідентифікацію.

Жодних актів обстеження, інших доказів позивачем не надано.

Крім того, за своєю правовою природою правовідносини, на які посилається позивач, стосуються усунення порушення користування ним належним йому нерухомими майном.

Однак таких позовних вимог позивач не висував.

Питання перешкод у користуванні власністю не є предметом спору у даній справі.

Доказів порушення ДБН при виготовленні технічної документації з землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:2877 за адресою: АДРЕСА_2 у справі не має.

Таким чином, в межах предмету спору, правової підстави, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Проте, апеляційний суд не в повній мірі погоджується з вказаним висновком з оглядну на таке.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі- продажу від 02.02.2023 року № 283 укладеному між ним та Регіональним відділенням ФДМ України в Одеській та Миколаївській областях ОСОБА_1 є власником об`єкту малої приватизації Табір праці та відпочинку разом із будівлею їдальні з господарчими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Лиманська районна державна адміністрація Одеської області 11.04.2016 року за номером 14847722 в державному реєстрі прав було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:2877 за адресою: АДРЕСА_2 , форма власності комунальна, власник Фонтанська сільська рада.

В матеріалах справи наявна фотоматеріали паркану (а.с.10-12) та житлового будинку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19 сформовано висновок, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у справі №922/2155/18 від 22.06.2020 щодо застосування наведеної норми закону, способи захисту прав на земельні ділянки та визначені процесуальним законом вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Із матеріалів справи убачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу користування належним позивачу майном, зокрема, можливості доступу позивача до одного з будинків об`єкту, оскільки до нього приєднано паркан, який унеможливлює обслуговування будівлі, а також ним зазначено про порушення норм ДБН.

Однак колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Предметом доказування у даній справі є наявність порушеного або оспорюваного права позивача, факт незаконності видачі (реєстрації) державного акта, причинно-наслідковий зв`язок між державною реєстрацією земельної ділянки та обмеженням прав позивача.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував незаконність оформлення права комунальної власності або порушення процедури його державної реєстрації.

Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація є офіційним визнанням та підтвердженням державою набуття речового права.

Отже, навіть гіпотетичне скасування державного акта не усунуло б встановлені позивачем перешкоди (паркан), а тому обраний спосіб захисту не є ефективним.

Щодо посилання на порушення ДБН 360-92, то апеляційний суд зазначає, що ДБН регулюють питання забудови та планування територій, проте вони не є правовою підставою для виникнення чи припинення речового права та контроль за їх дотриманням здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю.

Верховний Суд у низці рішень зазначив, що порушення містобудівних норм саме по собі не є підставою для скасування речового права без доведення порушення цивільного права позивача.

У матеріалах справи відсутні експертні висновки, акти перевірки, технічна документація або висновки контролюючих органів.

Таким чином, твердження про порушення ДБН носять характер припущення, а судове рішення не може гуртуватись на припущеннях.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично скаржиться на створення перешкод у користуванні майном (наявність паркану). Однак вимог про усунення перешкод у користуванні, знесення самочинного будівництва, визначення меж земельних ділянок -позивачем заявлено у позові не було. Проте вимога про усунення перешкод міститься у апеляційній скарзі, що є недоречним з огляду на прохальну частину позову

Правова позиція Верховного Суду послідовна в тому, що суд не може виходити за межі позовних вимог, а обраний спосіб захисту має бути належним та ефективним.

Скасування державного акта не усуває фізичну перешкоду у вигляді паркану, а тому не відповідає принципу ефективності судового захисту.

Окрім цього позивачем не було залучено до справи дійсного володільця спірної земельної ділянки, таких клопотань матеріали справи не містять.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими що спростовуються вказаними вище висновками.

Також апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про витребування доказів є помилковим, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала від 10.06.2024 про залишення без задоволення вказаного клопотання, однак вказана ухвала не була направлена до електронного суду чи позивачу.

Проте, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки як вбачається з матеріалів електронної справи, ним була подана заява 24.10.2024 про проведення судового засідання 14.11.2024 в режимі відеоконференції, однак судом вказана заява, як і заява від 04.03.2024, розглянута не була, що порушує право особи на доступ до суду та надання пояснень суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати у зв`язку з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, однак ухваливши нове судове рішення, приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, обраний спосіб захисту не є ефективним, а тому задоволенню не підлягає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 листопада 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко