Номер провадження 2/756/3402/26
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2026 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Луценко О.М. у м. Києві, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту на квартиру, та визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту на квартиру, та визнання права власності.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі, суд встановив таке.

Прохальна частина позовної заяви ОСОБА_1 містить такі вимоги:

-визнати виконавчий напис від 13.10.2020року №20521, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О.;

-припинити виконавче провадження № НОМЕР_1 та скасувати всі накладені описи на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

-скасувати записи у державному реєстрі нерухомого майна про перехід права власності на квартиру від позивача до ОСОБА_3 , видані як наслідок реалізації квартири на електронних торгах від 22.03.2021р.;

-відновити записи про право власності позивача на квартиру;

-зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. надати позивачу повну копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1;

-стягнення з відповідачів судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини дванадцятої статті 28 ЦПК України визначено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

З довідки Єдиного державного демографічного реєстру (№ 2238211 від 14.01.2026) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У розумінні статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Водночас, частиною першою статті 30 ЦПК України встановлено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно із положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

За наведених обставин наявні підстави для передачі справи за підсудністю до іншого суду відповідно за місцезнаходженням нерухомого майна, оскільки у даному випадку підлягають застосуванню правила виключної підсудності.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що квартира територіально знаходиться у Солом`янському районі міста Києва, тому даний позов не підсудний Оболонському районному суду міста Києва та підлягає направленню на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Керуючись статтями 27, 28, 30, 31 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту на квартиру, та визнання права власностіпередати на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Суддя О.М. Луценко