Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 Справа №607/6776/25 Провадження №2/607/1146/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - ТОВ «Факторинг Партнерс», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №89366 від 15.11.2021 у розмірі 28192,27 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 15.11.2021 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено в письмовій формі кредитний договір №89366. Свої обов`язки за даним кредитним договором відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість. На підставі договору факторингу №28012025 від 28.01.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс», останньому передано права вимоги до позичальників, зокрема до відповідачки за кредитним договором №89366 від 15.11.2021 на суму 28192,27 грн, з яких: 8819,61 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 19372,66 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

У судові засідання, в тому числі 12.03.2026, представник позивача не з`явився. Просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує, про що зазначив у прохальній частині позову.

Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, в тому числі 12.03.2026, не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не подала, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомила. А тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 17.03.2026.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов частково, керуючись такими міркуваннями.

Судом встановлено, що 15.11.2021 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 у письмовій формі укладено договір про споживчий кредит № 89366 (індивідуальна частина).

Відповідно до п.2.2.2 договору перший транш в сумі 8889,00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 8000,10 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 888,90 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 Договору.

Другий транш, в сумі, що не може перевищувати 55556,00 грн, надається не пізніше наступного дня після погодження кредитодавцем заяви/звернення позичальника про отримання другого траншу (п.2.2.3 договору).

Відповідно до п.2.3 договору проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 240,00% річних. Проценти за користування другим траншем кредиту нараховується за ставкою, що не може перевищувати 550,00% річних.

Згідно з п.2.5 договору комісія за надання першого траншу складає 888,90 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення Договору за ставкою 10,00 % від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.2 цієї індивідуальної частини.

Загальний строк кредитування за цим договором складає 1476 днів (п. 2.6 договору).

Строк на який надається перший транш складає 546 днів (строк кредитування за першим траншем) (п.2.6.1 договору).

Строк, на який надається другий транш, складає від 84 днів до 30 місяців (строк кредитування за другим траншем) (п.2.6.2 договору).

Разом з Договором ОСОБА_1 підписала також Заяву на видачу кредиту № 100329403 від 15.11.2021, Графік платежів за кредитним договором та Паспорт споживчого кредиту, який містить умови, аналогічні викладеним у Кредитному договорі.

Згідно з витребуваною судом інформацією від АТ КБ «Приватбанк», 15.11.2021 на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 здійснено зарахування коштів в сумі 8000,10 грн.

Переказ коштів в розмірі 8000,10 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 згідно з договором №89366 від 15.11.2021 також підтверджується платіжним дорученням № CRD_354411 від 15.11.2021.

28.01.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №28012025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №89366 від 15.11.2021, що підтверджується реєстром боржників від 28.01.2025, платіжною інструкцією № від 28.01.2025, актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.01.2025.

Відповідно до розрахунку за кредитним договором №89366, яка складена ТОВ «Факторинг Партнерс», заборгованість ОСОБА_1 станом на 24.03.2025 складає 28192,27 грн, з яких: 8819,61 грн заборгованість за сумою кредиту; 19372,66 грн заборгованість за процентами.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 15.11.2021 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №89366 у письмовій формі.

Зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Право вимоги за укладеним між ними кредитним договором 28.01.2025 за договором факторингу передано позивачу.

При цьому, суд ураховує, що в позові позивач просить стягнути з відповідача 8819,61 грн заборгованості за тілом кредиту та вказує, що до тіла кредиту включено комісію, яку за п. 2.5 договору позичальник доручає утримати кредитору.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

З позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту. Відтак положення про комісію є нікчемним й у задоволенні позову в частині 888,90 грн, нарахованих позивачем у складі тіла кредиту, необхідно відмовити.

Крім того, положення п. 2.2.2 кредитного договору суперечать меті надання кредиту визначеній у п.2.2 договору кредиту, у якому вказано про те, що кредит надається з метою задоволення потреб позичальника …

Також, від тіла кредиту слід відняти 69,39 грн, які первісний кредитор відняв, здійснюючи розподіл сплачених відповідачем 1200 грн.

Таким чином, позивач довів надання первісним кредитором відповідачу 8000,10 грн кредиту, з яких після сплати 69,39 грн залишилось 7930,71 грн, а також перехід права вимоги на цю суму до позивача, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму та 19372,66 грн заборгованості за відсотками, а всього 27303,37 грн.

Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, а тому позов слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №89366 від 15.11.2021 в розмірі 27303,37 грн, з яких 7930,71 грн заборгованість за кредитом, 19372,66 грн заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з наведених вище підстав.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, аналіз статті 137 ЦПК України вказує на те, що учаснику справи можуть бути відшкодовані витрати на правничу допомогу, яка виконана саме адвокатом, а не іншим фахівцем в галузі права.

Представник позивача просить стягнути з відповідача 9000,00 грн витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений загальними зборами 01.11.2023; заявка на надання юридичної допомоги №646 від 01.02.2025; витяг з акту про надання юридичної допомоги №5 від 28.02.2025, відповідно до якого загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 9000,00 грн.

Проте, надані позивачем докази не підтверджують того, що саме адвокатом та яким саме виконана робота (надані послуги), чи є у нього (неї) відповідний статус.

Відповідно до п. 2.8. Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, надання правової допомоги Клієнту здійснюється партнерами, адвокатами, співробітниками Адвокатського Об`єднання.

За таких обставин, у суду відсутні відомості про те, що витрати, які просить стягнути позивач із відповідача, пов`язані саме із правничою допомогою адвоката. Тому, у задоволенні вимоги позивача про стягнення цих витрат суд відмовляє.

Так як позов задоволений частково (на 96,85% (27303,37 / 28192,27 х 100%)), відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2346,09 грн (2422,40 х 96,85%) судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Патрнерс» заборгованість за кредитним договором №89366 від 15.11.2021 в розмірі 27303,37 грн, з яких 7930,71 грн заборгованість за кредитом, 19372,66 грн заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Патрнерс» 2346,09 грн судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення складено та підписано 17.03.2026.

Головуючий суддя П. Я. Стельмащук