Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Блащука А.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Євтушенко О.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого чоловіка ОСОБА_2 (надалі за текстом - заінтересована особа).

Відповідно до заяви заявник просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 2008 року, виданого відділом приватизації житла управління з питань майна Подільської у м. Києві райдержадміністрації є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Квартира складається з 3 (трьох) кімнат.

Разом із заявником проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є колишнім чоловіком заявника, співвласником квартири та який вже досить тривалий час здійснює домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до заявника та двох спільних повнолітніх дітей, які полягають у образах заявника, вчиненні сварок на побутовому підґрунті із заявником.

Починаючі з 2024 року заінтересована особа вчиняє відносно заявника домашнє насильство психологічного характеру.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 26.09.2025 року (у справі № 758/13564/25) було прийнято рішення відносно заінтересованої особи, відповідно до якого її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КуПАП та направлено до Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб, що розташований в місті Києві по вулиці Копилівській, буд. 31, з метою проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" строком на 5 (п`ять) місяців.

З метою з`ясування, чи були складені інші термінові заборонні приписи, заявник через свого представника звернувся до Подільського управлінням поліції Головного управління поліції у місті Києві.

Так, відповідно до відповіді № від 23.12.2025, наданої Подільським управлінням поліції Головного управління поліції у місті Києві, щодо ситуації що склалася у заявника, було зазначено, що: "В ході перевірки було встановлено, що 22.11.2025 до Подільського управління поліції надходила заява ОСОБА_1 з приводу того, що її колишній чоловік ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями та відмовляється від лікування. Вказана заява була зареєстрована до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» (Єдиний облік) Подільського управління поліції за № 55630 та 31.08.2025 відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД за № 635241 від 31.08.2025, який 01.09.2025 було направлено до Подільського районного суду міста Києва".

Станом на сьогодні відношення заінтересованої особи до заявника не змінилося. Заявник не знає, яких протиправних дій у майбутньому очікувати від заінтересованої особи.

Таким чином, заінтересована особа нехтує будь-яким нормальним ставленням до заявника, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення психологічного та фізичного здоров`я заявника, а також не бажання змінювати свої звички та ставлення до заявника з метою нормалізації ситуації, шо склалася.

Згідно із ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження по справі.

Заявник у судовому засіданні подану заяву підтримала та просила задовольнити; уточнила, що проживає у кімнаті розміром 9,6 м. кв.

Заінтересована особа до суду не з`явилися. Повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заяви підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 2008 року, виданого відділом приватизації житла управління з питань майна Подільської у м. Києві райдержадміністрації, є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , розташована на 9 поверсі, 9 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат жилою площею 39,3 кв. м.: 1 кімната - 18,1 м. кв.; 2 кімната - 11.6 м. кв.; 3 кімната - 9,6 м. кв.; кухня 9,4 м. кв.; ванна кімната -2,5 м. кв.; вбиральня - 1,3 м. кв., квартира об`єднана балконом 11,1 м. кв.

Разом із заявником проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є колишнім чоловіком заявника, співвласником квартири та який вже досить тривалий час здійснює домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до заявника, які полягають у образах заявника, вчиненні сварок на побутовому підґрунті із заявником.

Починаючі з 2024 року заінтересована особа вчиняє відносно заявника домашнє насильство психологічного характеру.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 26.09.2025 року по справі №758/13564/25 було прийнято рішення відносно заінтересованої особи, відповідно до якого її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КуПАП та направлено до Подільського районного в місті Києві центру соціальних служб, що розташований в місті Києві по вулиці Копилівській, буд. 31, з метою проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" строком на 5 (п`ять) місяців.

Відповідно до відповіді № від 23.12.2025 року, наданої Подільським управлінням поліції Головного управління поліції у місті Києві, щодо ситуації, що склалася у заявника, було зазначено, що: "В ході перевірки було встановлено, що 22.11.2025 до Подільського управління поліції надходила заява ОСОБА_1 , з приводу того, що її колишній чоловік ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями та відмовляється від лікування. Вказана заява була зареєстрована до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» (Єдиний облік) Подільського управління поліції за № 55630 та 31.08.2025 року відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД за № 635241 від 31.08.2025 року, який 01.09.2025 року було направлено до Подільського районного суду міста Києва".

Незважаючи на зазначені неодноразові звернення заявника до відповідних органів про вчинення стосовно неї домашнього насильства заінтересованою особою, досі не вжито жодних дієвих заходів для її убезпечення від кривдника.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров 'ю особи:

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.

В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об 'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18 дійшов висновку, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Долучені письмові докази та пояснення в судовому засіданні по справі свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, можуть розцінюватись судом як домашнє насильство.

З огляду на наявні у справі письмові докази, суд вважає, що заявницею доведено існування загрози вчинення заінтересованою особою протиправних дій у майбутньому. Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви є існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справи доведено.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, поклавши на останнього таке обмеження на строк 4 місяці.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже суд, спі ставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, дійшов до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , тому, заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити частково.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису, відносяться на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 259, 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 , - задовольнити, частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпосередньо заходити та перебувати у третій кімнаті (розміром 9,6 кв. м.) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити строк дії обмежувального припису - 4 (місяці) місяці.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя А.М. Блащук