Справа № 646/2578/26
Провадження № 6/646/129/2026
У Х В А Л А

12 березня 2026 року м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Серпутько Д.Є., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика», первісний стягувач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика», первісний стягувач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши заяву, суддя дійшов наступного висновку.

Ч. 2 ст. 446 ЦПК України передбачає, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до матеріалів заяви предметом спору є вимога про заміну стягувача з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", яка має назву "Місце виконання рішення", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Тобто законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця/нотаріуса, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Місце виконання рішення з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника, може бути його місце проживання, місцем роботи, місцем отримання пенсії та/або місцем знаходження його майна.

Як вбачається із відповіді № 2450508 від 12.03.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться за адресою: АДРЕСА_1 . Місто Антрацит станом на день подачі вказаної заяви є тимчасово окупованою територією України ще з 2014 року.

Судом додатково зроблено запит щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, як вбачається із відповіді № 2450544 від 12.03.2026 місце реєстрації боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16.06.2024 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, право особи бути обізнаною про наявні судові справи має бути забезпечено не лише дотриманням суто формальних вимог закону, а має бути забезпечено у найбільш ефективний спосіб.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1, 2 статті 4 вказаного Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені встатті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Статтею 5 України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", згідно статті 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених устатті 1 цього Закону.

Кабінетом Міністрів України 01 жовтня 2014 року прийнято Постанову № 509 "Про облік осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" і затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 вищевказаної постанови довідка є документом, який підтверджує факт реєстрації внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно абзацу 20 пункту 2 Постанови інформація про внутрішньо переміщену особу, у тому числі отримана від уповноваженої особи територіальної громади/центру надання адміністративних послуг у вигляді сформованої електронної справи, включається до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб без копій/сканкопій документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку. При цьому посадова особа уповноваженого органу, уповноважена особа територіальної громади/центру надання адміністративних послуг несе персональну відповідальність за правильність внесення інформації про внутрішньо переміщену особу до електронної справи та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Якщо особа змушена була покинути своє місце проживання через збройний конфлікт, тимчасову окупацію та стала на облік як ВПО, то вона звертається з позовами до суду за місцем реєстрації як ВПО (постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 24.06.2024, справа № 554/7669/21).

У постанові від 14.08.2024 у справі 607/5535/22 Верховний Суд зробив висновок, що визначення підсудності може бути як за зареєстрованим місцем проживання особи, так і за місцем її фактичного проживання, де вона взята на облік як ВПО та констатував, що з огляду на викладене, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце її проживання.

При цьому, визначаючи підсудність Основ`янському районному суду міста Харкова, жодних доказів виконання виконавчого напису на території Основ`янського району міста Харкова заявником до заяви не додано.

З огляду на зазначені обставини та вимоги Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", суд вважає, що вказана справа підсудна Слобідському районному суду міста Харкова, оскільки останнє відоме зареєстроване місце проживання, як внутрішньо переміщеної особи боржника знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, серед іншого, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Крім того, суд бере до уваги, що положеннями статті 378 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика», первісний стягувач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про заміну сторони виконавчого провадження необхідно передати за територіальною підсудністю до Слобідського районного суду міста Харкова.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика», первісний стягувач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про заміну сторони виконавчого провадження - передати за територіальною підсудністю до Слобідського районного суду міста Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Д.Є. Серпутько