головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
провадження № 22-ц/824/781/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною представника ОСОБА_1 - адвоката Гусєва Павла Володимировича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Тас» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Тас», у якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 172 776 грн 40 коп.,

відшкодування витрат на оплату послуг експерта в загальному розмірі 5 500 грн,

відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн,

судовий збір у розмірі 2 282 грн 77 коп.,

витрати на професійну допомогу в розмірі 15 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що належний ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав пошкоджень внаслідок ДТП, яке сталося 11 грудня 2021 року з вини водія автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 .

Частину збитків позивачці відшкодувала страхова компанія, де була застрахована відповідальність винуватця ДТП - АТ «СГ «Тас»», решту - в сумі 172 766 грн 40 коп. вона просить стягнути із винної особи. Також позивачка посилається на те, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди зазначає, що відповідач навмисно затягував строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема шляхом подання апеляційної скарги; спроби відповідача уникнути відповідальності шляхом надання суду недостовірного та неналежного висновку експерта; ігнорування відповідачем отриманої претензії та категорична відмова відшкодовувати збитки; повним знищенням належного позивачу транспортного засобу; з грудня 2021 року позивачка залишилася без транспортного засобу.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 172 776 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані з проведенням експертизи в загальному розмірі 5 500 грн, витрати з оплати судового збору у розмірі 2 282 грн 77 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума завданої шкоди складає 282 776 грн 40 коп. та з урахуванням сплаченого страхового відшкодування у розмірі 110 000 грн різниця становить 172 776 грн 40 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано належних доказів спричинення моральної шкоди у заявленому розмірі 50 000 грн, визначена сума моральної шкоди не є доведеною та не є співмірною, розумною та справедливою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гусєв П.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент настання ДТП транспортний засіб марки «Тойота», державний номер НОМЕР_2 яким керувала ОСОБА_1 було забезпечено договором обов`язкового страхування ЕР203369021 внаслідок чого позивачка звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова група «ТАС».

У відповідь на адвокатський запит відповідача ПрАТ «СК «ТАС» було надано відповідь про досягнення згоди щодо розміру страхового відшкодування згідно з абз. 2 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, тобто страховик разом із позивачкою досягли згоди щодо розміру шкоди та позивачка не наполягала на отриманні страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності.

Таким чином, між страховиком та потерпілою особою було узгоджено суму відшкодування, а позивачка почала діяти суперечливо, не погоджуватися з визначеним на підставі узгодження розміром відшкодування та намагається покласти на відповідача шкоду, яку повинен був нести страховик.

Отже, страховик відповідача виконав свій обов`язок перед потерпілою особою та відшкодував у повному обсязі нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом досягнення згоди щодо розміру страхового відшкодування, а прийняте рішення про задоволення позову до відповідача суперечить меті страхування

Скаржник вказує, що суд першої інстанції не врахував дії позивача, які свідчать про порушення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки такими діями, стягуючи кошти з відповідача, суд поклав обов`язок з відшкодування шкоди на страхувальника, який не брав участь та мав позитивне очікування щодо виконання страховиком свого обов`язку у повному обсязі. Про формальний розгляд справи також підтверджує той факт, що страховик сплатив 110 720 грн, а суд визначив 110 000 грн.

Вказує, що оцінювачем ОСОБА_3 при визначенні розміру ринкової вартості визначив різницю між розміром ринкової вартості до ДТП та вартістю матеріального збитку, що суперечить нормам Методики, оскільки Методикою не передбачено визначення ринкової вартості КТЗ у пошкодженому стані у такий спосіб, оскільки оцінювач не визначив які є придатні залишки КТЗ та не визначив ринкову вартість придатних складових та вартість металобрухту

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Хміля В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що страховиком здійснено виплату страхового відшкодування у межах встановленого полісом ліміту, однак це не свідчить про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди у повному обсязі. здійснивши таку виплат страховик виконав лише свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування у межах встановленого полісом ліміту. Це не скасовує відповідальність винуватця ДТП та його обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що прямо передбачено частиною 1 статі 1194 ЦК України.

Вказує, що транспортний засіб ОСОБА_2 був відчужений 28 грудня 2021 року, про що було відомо відповідачці та суду. Зазначає, що відповідачкою не надано доказів неправомірності наданого позивачкою звіту про оцінку майна.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гусєв П.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - адвоката Хміля В.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року оскаржується тільки ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимов, предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення суду лише в цій частині.

Судом встановлено, що 11 грудня 2021 року о 17 год. 30 хв., рухаючись по просп. Любомира Гузара, 1 в місті Києві, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , порушила п.10.1 ПДР України, а саме: при зміні напрямку руху не переконалась в безпечності завданого маневру внаслідок чого здійснила зіткнення із автомобілем марки «Hyundai Coupe», д.н.з. НОМЕР_4 , з подальшим наїздом автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , на припаркований автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 11-13 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с. 10 т. 1).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована АТ «СГ «ТАС». Ліміт відповідальності - 130 000 грн, франшиза - 0.

Для визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику автомобілю марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , ФОП « ОСОБА_3 » зроблено звіт №03/41.12.21 від 20 грудня 2021 року, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 214 730 грн. Вартість проведеного дослідження становить 4 000 грн. (а.с. 18-41, 190-217 т. 1).

Відповідно до результатів актуалізованого звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 282 776 грн 40 коп. Вартість актуалізованого звіту становить 1 500 грн (а.с. 54-70 т. 1).

Згідно з випискою АТ КБ «Приватбанк» від 14 червня 2023 року, АТ «СГ «ТАС» виплачено ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 110 720 грн. (а.с. 45).

Згідно з листом АТ «СГ ТАС» від 21 березня 2024 року № 491, страховик та потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, про що свідчить подана ОСОБА_2 заява про страхове відшкодування від 01 лютого 2022 року (а.с. 180 т.1).

02 лютого 2023 року позивачем направлено претензію на адресу відповідача ОСОБА_1 з проханням відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а також відшкодувати витрати понесені за послуги експерта (а.с. 47-49 т. 1).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), чинним на час виникнення спору, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Указана норма кореспондується зі частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2022 року ОСОБА_2 узгодила з АТ «СГ Тас» розмір страхового відшкодування у сумі 110 720 грн, після чого страховик виплатив їй узгоджену суму (а.с. 219 т. 1).

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18 (провадження № 61- 13063св20) викладено висновок про те, що виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Для встановлення розміру завданої шкоди завдавачем шкоди - ОСОБА_1 під час розгляду цієї справи судом першої інстанції заявлялося клопотання про призначення товарознавчої експертизи.

Ухвалою Святошинський районний суд міста Києва від 27 серпня 2024 року указане клопотання задоволено, призначено у вказаній справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

1. Яка ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2021 року?

2. Яка ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 у пошкодженому стані станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2021 року?

11 листопада 2024 року до суду першої інстанції надійшло клопотання експерта про надання документів про здійснення оплати за проведення судової експертизи та забезпечення огляду об`єкту дослідження - транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 20 т. 2).

06 січня 2025 року до суду першої інстанції надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з тим, що клопотання експерта не задоволено у повному обсязі: об`єкт дослідження на огляд та обстеження експертові не надано, ухвали суду про проведення експертизи без огляду транспортного засобу та надання якісних цифрових кольорових фотографій та додаткових матеріалів надано не було (а.с. 30-31 т. 2).

В апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 - адвокатом Гусєвим П.В. заявлене клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої поставити ті самі питання:

1. Яка ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2021 року?

2. Яка ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 у пошкодженому стані станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2021 року?

Клопотання обґрунтоване тим, що позивачем неправильно визначено розмір шкоди внаслідок некомпетентності оцінювача, який провів оцінку з порушенням норм Методики, а тому у справі необхідно провести судову автотоварознавчу експертизу.

Вирішуючи указане клопотання, апеляційний суд враховує, що експертиза, призначена судом першої інстанції не була проведена через те, що експерту так і не був наданий на огляд та обстеження об`єкт дослідження - транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , а, заперечуючи проти указаного клопотання, представник позивачки повідомив, що указаний автомобіль було відчужено позивачкою 28 грудня 2021 року, на підтвердження чого надано копію договору купівлі-продажу.

Відповідачка, дізнавшись про те, що транспортний засіб відчужено та не може бути надано експерту для огляду та дослідження, не змінила свого клопотання про призначення експертизи щодо її проведення без огляду транспортного засобу, не зазначила про можливість надання якісних цифрових кольорових фотографій та додаткових матеріалів, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання про призначення експертизи.

ОСОБА_2 на підтвердження матеріального збитку у розмірі 214 730 грн надано звіт №03/41.12.21 від 20 грудня 2021 року .

Також до позовної заяви додано актуалізований звіт про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , за яким збиток становить 282 776 грн 40 коп.

Згідно із пунктом 58 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» № 1440 від 10 вересня 2003 року доопрацювання (актуалізація) оцінки майна може здійснюватися у разі закінчення строку дії звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна, встановленого законодавством, або на вимогу замовника оцінки, коли істотних змін в умовах функціонування та фізичному стані об`єкта оцінки, а також стані ринку подібного майна від дати оцінки до дати оцінки, на яку передбачається здійснення доопрацювання (актуалізація), не відбулося.

Доопрацювання (актуалізацію) оцінки майна та з цією метою складення у стислій формі звіту про оцінку майна здійснює оцінювач та суб`єкт оціночної діяльності, які складали у повній формі звіт про оцінку цього майна. У цьому разі попередній звіт про оцінку майна, складений у повній формі, розглядається як невід`ємна частина звіту про оцінку майна у стислій формі.

Проте, судом першої інстанції помилково взято за основу наданий актуалізований звіт про вартість матеріального збитку, згідно з яким визначено матеріальний збиток, завданий позивачці, лише відповідно до курсу іноземних валют станом на момент його складення.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 подано транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , за 49 000 грн.

Враховуючи викладене, обсяг відповідальності завдавача шкоди становить різницю матеріального збитку, вартості, за яку позивачкою продано автомобіль, та страхового ліміту: 214 730 грн - 49 000 грн - 130 000 грн = 35 730 грн.

Стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, який доводила позивачка, суд першої інстанції викладеного не врахував наявність заяви про страхове відшкодування із узгодженим сторонами розміром страхового відшкодування, а також безпідставно взяв до уваги актуалізований звіт про вартість матеріального збитку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 на 20,7%, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають до стягнення витрати пов`язані із проведенням оцінки у розмірі 828 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 105 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 472 грн 53 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 708 грн 80 коп.

Витрати позивачки на проведення доопрацювання (актуалізації) оцінки майна відшкодуванню не підлягають, оскільки апеляційним судом відхилено такий доказ.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гусєва Павла Володимировича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Тас» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35 750 грн, витрати пов`язані із проведенням оцінки 828 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 105 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 472 грн 53 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 708 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 березня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська