справа № 570/6484/25
провадження № 2/570/719/2026
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2026 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши клопотання сторони позивача при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10) цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про визнання припиненою іпотеку за іпотечним договором, скасування обтяження,

в с т а н о в и в:

покликаючись на погашення позичальником заборгованості по кредитному договору, забезпеченого іпотекою, представник позивача адвокат Вікторія Власик у поданій до суду заяві 12 грудня 2025 року позовній заяві просить визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором №014/53-05/60961-і, укладеним між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. 31.05.2007 та зареєстрованим в реєстрі за №2312; скасувати державну реєстрацію іпотеки: об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, адреса: АДРЕСА_1 та державну реєстрацію обтяження даного майна іпотекою; судові витрати покласти на відповідача.

06 лютого 2026 року представник позивача адвокат Вікторія Власик у поданій через систему "Електронний суд" заяві просить закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову унаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову. Крім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збіру у розмірі 1 073 грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Представник відповідача адвокат Олег Собчук у поданій 09 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" заяві просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Вважає, що на даний момент відсутній предмет спору щодо зняття обтяження із майна, що перебувало в іпотеці банку, оскільки АТ "Райффайзен Банк" самостійно провів дії та здійснив державну реєстрацію припинення іпотеки та припинення обтяження у вигляді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Вказаний представник позивача просить розглянути клопотання у її відсутність.

Вказаний представник відповідача просить розглянути клопотання у його відсутність.

Зважаючи на те, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, враховуючи відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення по клопотанню, суд, беручи до уваги встановлені розумні строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути клопотання за їх відсутності та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, суд прийшов до таких висновків.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі

Згідно з п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом даної вимоги закону може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

Оскільки спір між сторонами врегульований у добровільному порядку, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутні неврегульовані претензії, тому цивільне провадження підлягає закриттю у зв`язку з фактичною відмовою позивача від позову, про що і свідчить фактичний зміст зазначеної заяви.

Волевиявлення позивача відповідає можливостям ч.1 ст.206 ЦПК України, за якою позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Ба більше, у такому випадку суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом /п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України/.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України після закриття провадження по справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Зазначаємо, що наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача у цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Оскільки відмова від позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, вважає, що заява, яка подана та підписана представником позивача, який не обмежений у своїх повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії, підлягає задоволенню, а тому відмова від позову може бути прийнята судом із закриттям провадження у справі.

Щодо клопотання про стягнення судових витрат

В ухвалі про закриття провадження у справі можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч.3 ст.257 ЦПК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З огляду на викладене, закриваючи провадження у справі на підставі відповідної заяви представника позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви.

Щодо клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Право на її закріплене положеннями ст.59 Конституції України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз.2 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз.3, 4, 5 п.п.3.1, абз.1 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Норми законодавства передбачають такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Позивач отримав професійну допомогу від адвоката Вікторії Власик для можливості правильного формування та подання процесуальних документів до суду /договір про надання правничої допомоги від 10.12.2025/. Відповідно до акту приймання-передачі послуг від 12.12.2025, підготовка та подання до суду позовної заяви оцінені у 6 000 грн. 00 коп.

При вирішенні клопотання суд приходить до висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, вивчення матеріалів справи, підготовка пропозицій дій відносно позичальника входить у підготовку позовної заяви, охоплюється єдиною метою надання правничої допомоги і такі послуги не можуть мати окремої вартості, оскільки виконання такої роботи є безумовним при наданні правничої допомоги, а відтак підлягає зменшенню, що буде співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді.

З огляду на викладене, враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідач добровільно задоволив позовні вимоги, що стало підставою для закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 1 000 грн.

На підставі наведеного, керуючись п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

закрити провадження у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про визнання припиненою іпотеку за іпотечним договором, скасування обтяження.

Стягнути з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя: Кушнір Н.В.