ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 161/9078/24

провадження № 61-6036св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Волинській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

1. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області) про визнання протиправним і скасування рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

2. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

3. Постановою Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано рішення Липинської сільської ради Луцького району Волинської області від 20 лютого 2018 року № 25/11 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, місце розташування якої: село Липини, Луцький район, Волинська область, площею 0,3232 га, кадастровий номер :01:002:5050, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, укладений 22 квітня 2024 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Герасимчук О. П., зареєстрований у реєстрі за № 287.

У задоволенні іншої частини позовних вимог до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення Липинської сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

4. Постановою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року скасовано, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року змінено, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

5. 16 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла заява

ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на його користь витрати, понесені у зв`язку із розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції, а саме - 60 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 7 267,20 грн судового збору.

6. Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_3 вказує, що 29 квітня 2025 року він уклав з адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і партнери» договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу щодо підготовки та подання касаційної скарги на постанову Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі

№ 161/9078/24. Згідно з пунктом 4.1. цього договору за виконану роботу клієнт сплачує грошові кошти у розмірі 60 000 грн.

7. 30 квітня 2025 року адвокат вказаного адвокатського об`єднання отримав доступ до електронних матеріалів справи та розпочав підготовку написання касаційної скарги, яку ОСОБА_3 надіслав 05 травня 2025 року, і у якій зазначив орієнтовний розмір судових витрат в сумі 60 000 грн.

8. На підтвердження зазначеного ОСОБА_3 надав ордер від 29 квітня

2025 року серії ВХ № 1095421, договір про надання правничої допомоги

від 29 квітня 2025 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 11 лютого 2026 року, згідно з яким фіксований розмір гонорару адвоката становить 60 000 грн.

9. ТакожОСОБА_3 зазначає, що оскільки його касаційну скаргу було задоволено, то з позивачки на його користь підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання касаційної скарги в розмірі 7 267,20 грн.

10. Перевіривши доводи заяви ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

11. Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

12. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

13. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

14. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини третя статті 137 ЦПК України).

15. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

16. У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

17. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

18. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) вказано, що аналіз статей 126, 137, 141 ЦПК України свідчить про те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

19. Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

20. Згідно із частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

21. Постанова Верховного Суду у цій справі ухвалена 04 лютого 2026 року.

22. Звертаючись до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» із заявою про ухвалення додаткового рішення 16 лютого 2026 року, тобто поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, ОСОБА_3 не заявляв клопотання про поновлення цього строку.

23. Посилання ОСОБА_3 на те, що постанова Верховного Суду

від 04 лютого 2026рокудоставлена в його електронний кабінет 11 лютого

2026 року, а тому заява про ухвалення додаткового рішення подана 16 лютого 2026 року у передбачений процесуальним законом строк, - є помилковими, оскільки ці обставини не свідчать про дотримання визначеного законом строку.

24. Колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для залишення заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі без розгляду, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищенаведеній практиці Верховного Суду.

Щодо розподілу судового збору

25. Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

26. В постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року питання щодо розподілу судового збору, сплаченого ОСОБА_3 не вирішено.

27. За подання касаційної скарги ОСОБА_3 сплатив судовий збір в розмірі 7 267,20 грн, що підтверджено платіжною інструкцією 0.0..1.

28. При цьому розмір судового збору ОСОБА_3 визначив самостійно.

29. Оскільки за результатом касаційного перегляду Верховний Суд скасував постанову Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року, якою задоволено дві вимоги немайнового характеру (визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу), яку ОСОБА_3 оскаржував в касаційному порядку, та вважав правильною по суті відмову районного суду в задоволенні цих вимог, судовий збір, сплачений ОСОБА_3 за подання касаційної скарги у розмірі 4 844,80 грн (за дві вимоги немайнового характеру) необхідно стягнути на його користь із позивачки.

30. Порядок повернення судового збору сплаченого у розмірі більшому, ніж встановлено законом, передбачено статтею 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 141, 260, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

2. Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення судового збору за подання касаційної скарги задовольнити частково.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 4 844,80 грн, сплачений за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович