Провадження №2/369/1670/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Худинець Д.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем по цивільній справі № 369/12817/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2025 року було зупинено провадження у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - до набрання законної сили рішенням по справі №369/12278/24 за заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про оголошення фізичної особи померлою.

05.12.2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про відновлення провадження та заміну неналежного відповідача ОСОБА_3 на відповідачів військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_3 . Клопотання обґрунтоване тим, що 11 листопада 2023 року, солдат військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання зник безвісти. У позовній заяві ОСОБА_2 , просить стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , з 03 листопада 2023 року по 04 червня 2024 року за минулий період часу. Враховуючи вищевикладене, виникла необхідність у заміні відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів. ОСОБА_3 , оператор радіолокаційної станції, солдат військової частини НОМЕР_2 звільнений із займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з 20 січня 2024 року. Оскільки, стягнення заборгованості по аліментам відбувається за період з 03.11.2023 по 04.06.2024, тому встановлено, наступних відповідачів у справі: відповідач №1 Військова частина НОМЕР_2 , відповідач №2 Військова частина НОМЕР_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2025 року було відновлено провадження по справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання, вказала, що все нормативно-правове обґрунтування можливої заміни відповідача надала в клопотанні, просила суд задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Слід врахувати правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 грудня 2019 року у справі №9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19) та від 27 травня 2020 року у справі №9901/11/19 (провадження №11-122заі20) де зазначено, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Правила встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.

Частиною 2 ст. 51 ЦПК України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 51 ЦПК України після спливу цих строків, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, відповідач - це особа, яка, на думку позивача не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключно правом позивача. Натомість скористатися таким правом він має до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання.

За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України визначених процесуальних дій.

При зверненні до суду з позовом адвокат Паруль Юлія Олегівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , вказувала, що ОСОБА_3 03.11.2023 року зник безвісті і з вказаного часу аліменти перестали надходити, про вказану обставину позивач дізнався на початку червня 2024 року, а клопотання сторони позивача про заміну неналежного відповідача надійшло до суду 05.12.2025 року, тобто поза межами строку, визначеного ст. 51 ЦПК України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Окрім того, обов`язок утримання малолітніх (неповнолітніх) дітей закріплене як на міжнародному, так і на національному рівнях. Зокрема, відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, що набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Щодо національного законодавства, то такий обов`язок закріплено у статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їхнього повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сімейним кодексом України визначено зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також способи виконання цього обов`язку, розміри аліментів, деталізовано порядок виконання такого обов`язку.

Забезпечення утримання дітей нерозривно пов`язане із особою батьків, тому: за життя батьків обов`язок із утримання дитини не може бути доручений іншому члену сім`ї (дідусю, бабусі); обов`язок утримання дітей не переходить до спадкоємців батьків після смерті; обов`язок утримувати дитину зберігається до повноліття, за винятком особливих випадків, зазначених нижче; обов`язок утримувати дітей не залежить від того, зареєстрований шлюб батьків чи ні, якщо шлюб розірвано та навіть у разі позбавлення батьківських прав.

Суд зауважує, що аліментні зобов`язання нерозривно пов`язані з особою, у даному випадку, у разі заміни неналежного відповідача, утвориться інший спір, який буде мати інші предмет, підстави та суб`єктний склад.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 44, 51, 126 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем по цивільній справі № 369/12817/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 261 ЦПК України, та окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлений 12 березня 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ