УХВАЛА

Справа № 522/3341/26-Е

Провадження № 2-з/522/175/26

13 березня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гресько Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Очколяса Дмитра Вікторовича про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Очколяса Дмитра Вікторовича про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якому заявник просив:

- накласти арешт на судно «GLADIUS» IMO №8919879, яке знаходиться в акваторії Одеського морського торговельного порту Одеської філії ДП «АМП України», шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Одеського міського торговельного порту Одеської філії ДП «АМП України»;

- заборонити відчуження, зміну назви та зміну реєстрації порту судні «GLADIUS» IMO №8919879, прапор Палау, яке перебуває в акваторії Одеського морського торговельного порту, власником якого є іноземна компанія LION SEA COMPANY S.F.;

- заборонити капіталу Одеського морського торговельного порту Одеської філії ДП «АМП України» оформляти і надавати дозвіл на вихід судна «GLADIUS» IMO №8919879, правор Палау, яке перебуває в акваторії Одеського морського торговельного порту.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справу передано на розгляд судді Павлик І.А.

На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2026 року проведено повторний автоматизований роподіл справи між суддями, за результатами якого справу передано на розгляд судді Косіциній В.В.

Заява отримана суддею Косіциною В.В. 13 березня 2026 року.

Ухвалою суду від 13 березня 2026 року заяву прийнято до розгляду. Судове засідання для розгляду заяви призначено на 13 березня 2026 року о 13 годині 00 хвилин. Витребувано у Капітана Одеського морського порту відомості про те, чи знаходиться судно «GLADIUS» IMO №8919879 в акваторії Одеського морського порту.

У судове засідання, призначене на 13 березня 2026 року з`явився представник заявника. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

У судовому засіданні, призначеному на 13 березня 2026 року представник заявника підтримав заяву про забезпечення позову, просив її задовольнити у повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 18 жовтня 2025 року заявник уклав договір найму із LION SEA COMPANY S.F., за яким ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було призначено на посаду капітана на судно. Вказує, що відповідно до умов зазначеного договору, щомісячна заробітна плата позивача, враховуючи базову ставку, гарантовані понаднормові години, оплату святкових днів, оплачувану відпустку, соціальні виплати та бонуси, загалом становить 8 000,264 Долари США. Зазначає, що станом на момент подання заяви про забезпечення позову, сума заборгованості по заробітній платі не була погашена навіть частково, у зв`язку з чим, існують підстави для забезпечення позову.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

У ст.41 Кодексу торговельного мореплавства України вказано, що судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.

Згідно ст.42 Кодексу торговельного мореплавства України, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога, зокрема, щодо заробітної плати та інших коштів, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені.

Тобто, звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі стосується морської вимоги, а тому, у такому випадку суд за заявою особи може вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту морського судна.

Згідно постанови КЦС ВС від 04.10.2023 у справі № 504/158/22, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Так, у заяві про забезпечення позову зазначено, що у LION SEA COMPANY S.F. наявна заборгованість перед ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) по заробітній платі, у зв`язку з чим, він має намір звернутися до суду із відповідним позовом.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження того, що в ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) існує морська вимога щодо LION SEA COMPANY S.F. пов`язана із стягненням заробітної плати за договором найму надано не було.

Зокрема, до заяви не долучено копії судової ролі, документів обліку робочого часу, доказів звернення до судновласника з вимогою виплатити заборгованнність, бухгалтерських документів, виписок по рахункам тощо.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначає про те, що докази на підтвердження існування морської вимоги будуть подані під час подання позовної заяви.

З приводу цього, суд зауважує, що у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 13 Контитуції України визначається, що Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб`єктів права власності та гарантує кожному захист його прав і свобод.

Тому, питання про дійсність морської вимоги задля накладення арешту у разі звернення із заявою про забезпечення позову до подання позову має вирішуватися судом безпосередньо під час розгляду вказаної заяви. В іншому випадку, це може призвести до безпідставного порушення гарантованого Конституцією та законами України, а також чинними міжнародними договорами права на мирне володіння майном.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 210, 223, 247, 255-256, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Очколяса Дмитра Вікторовича про забезпечення позову до подання позовної заяви залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 березня 2026 року.

Суддя Косіцина В.В.