ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6142/23 Номер провадження 22-ц/814/1277/26Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Руль М.І.

представник відповідача Мужевська Є.Л.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Материнко М. О., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

11.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просив суд: - визнати незаконним та нечинним наказ про звільнення позивача №Е.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023 та поновити позивача на посаді «Заступник директора макрорегіонального управління керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа «Заступник директора макрорегіонального управління по регіону керівник напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління; - стягнути з відповідача на користь позивача: середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту його звільнення і до дня ухвалення рішення з розрахунку 1488,17 грн/робочий день; моральну шкоду в розмірі 50 000 грн; витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн (адвокатські послуги); витрати по сплаті судового збору 2 684 грн (відшкодування моральної шкоди); витрати по сплаті судового збору 1073,60 грн (т.1 а.с. 1-9).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 працював у АТ КБ «ПриватБанк» з 2003, а з 22.02.2021 на посаді заступника директора макрорегіонального управління - керівника напрямку «Credit Сollection» Центрального макрорегіонального управління. Наказом №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021 позивача було звільнено за скороченням штату. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 у справі №554/10546/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ «ПриватБанк», про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, скасовано наказ від 09.09.2021 за №Э.DN-УВ-2021-7330754-п про звільнення ОСОБА_1 та наказ про внесення змін до наказу про звільнення №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 28.09.2021 та поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» середній заробіток на користь ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу з моменту його звільнення й до дня винесення рішення суду, судові витрати у розмірі 908,00 грн по сплаті судового збору. Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 729,46 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 було залишено без задоволення, додаткове Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 було змінено в частині стягнення середнього заробітку. Наказом АТ КБ «ПриватБанк» від 08.03.2023 №Е.28.0.0.0/1-6718463 позивача поновлено на роботі, при цьому фактичного допуску позивача, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на роботі у відповідача не відбулося, відповідач не надав позивачу конкретне робоче місце (мінімально необхідні меблі, стілець), електронно-обчислювальну машину (комп`ютер), не надав доступ до програмних комплексів АТ КБ «ПриватБанк» «Путівник», «Промінь», «Електронна система контролю», «Інтелектуальний фонд», «Гаряча лінія: Шахрайство», «ПриватДок», «Система обліку судових справ», «ПриватКолект», «Mobile collect», «Виконавчі провадження», електронна пошта, неправомірно обмеживши позивача до щоденного доступу та користування локальними документами АТ КБ «ПриватБанк», даними по боржниках, необхідними для роботи в електронному вигляді, цим самим штучно обмеживши його та поставивши в нерівне становище з іншими працівниками банку. Звертає увагу, що звільнення відбулося під час тимчасової непрацездатності, що підтверджується електронним лікарняним TE5H-XPAA-KAT9-MB67, який було відкрито у день звільнення. Щодо незаконності звільнення також стверджував, що згідно з процедурою щоденного табелювання, запровадженою у відповідача, щодня з`являвся на роботу та проводив табелювання початку та закінчення робочого дня, що підтверджується знімками з екрану табелів за квітень, травень та червень з програмного комплексу «Табелювання», під час складання актів про відсутність позивача на робочому місці від позивача не вимагалось пояснень, натомість позивач звертався до відповідача з вимогою забезпечення створення умов для нормальної роботи та виконання посадових обов`язків. Враховуючи викладене, позивач вважав, що викладені факти свідчать про штучне створення відповідачем причин та умов для розірвання трудового договору з власної ініціативи з неугодними працівниками під виглядом порушення трудової дисципліни. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що на його утриманні перебуває жінка, яка через певні обставини тривалий час не працює, неповнолітній син, який навчається, хворий брат, непрацездатна мати. Протизаконне звільнення позбавило позивача та його родину постійного доходу, необхідного для забезпечення проживання, харчування, лікування тощо.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , будучи працівником АТ КБ «ПриватБанк», допустив грубе порушення трудової дисципліни, а саме прогул, який мав місце протягом всього робочого часу 29.05.2023 та 30.05.2023, доказів поважності причин відсутності на робочому місці не надав а ні суду, а ні відповідачу, тому АТ КБ «ПриватБанк» з дотриманням вимог КзпП України правомірно наклало на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. При цьому, накладене дисциплінарне стягнення, з огляду на тяжкість вчиненого проступку та обставини його вчинення (зокрема систематичність та тривалість), є пропорційним та справедливим стягненням відносно вчиненого проступку. У зв`язку з цим відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу АТ КБ «ПриватБанк» №E.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КзпП України, тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих позовних вимог. Решта позовних вимог, а саме про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимог про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, у зв`язку з чим суд першої інстанції також відмовив у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щопоновлюючи на роботі позивача, відповідач повинен був забезпечити позивача як конкретно визначеним робочим місцем, так і основним і допоміжним технологічним обладнанням, інвентарем, інструментом, робочими меблями, необхідними для виробництва певного виду робіт, в тому числі кондиціонером, кріслом, монітором, копіром, сканером, принтером, системним блоком, письмовим та приставним столами, приставною тумбою, іменною печаткою, штампом для зовнішнього документообігу, довіреністю на представлення інтересів, а також надати необхідні доступи до програмних комплексів банку. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем з часу поновлення позивача на роботі за наказом від 08.03.2023 №Е.28.0.0.0/1-6718463 в частині забезпечення позивача як конкретно визначеним робочим місцем, так і основним і допоміжним технологічним обладнанням, інвентарем, інструментом, робочими меблями, необхідними для виконання певного виду робіт, а відповідно не відбулося фактичного допуску позивача, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на роботі у відповідача. Крім того, позивач не міг виконувати трудові обов`язки та функції, які прописано в його посадовій інструкції, адже в матеріалах справи відсутні докази щодо передачі йому будь-яким способом обладнання, оргтехніки, комп`ютерної техніки, документів, технологічній та технічній документації та інших засобів, необхідних для виконання ним трудових обов`язків. Після поновлення на роботі відповідач був зобов`язаний забезпечити позивача необхідними доступами до програмних комплексів та локальних актів відповідача для забезпечення належної діяльності напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління КБ «ПриватБанк» та виконання своїх посадових обов`язків на посаді керівника вказаного напрямку. Внаслідок блокування позивачу доступу до вказаних програмних комплексів з боку відповідача, позивач звернувся до відповідача з вимогою забезпечення створення умов для нормальної роботи та виконання посадових обов`язків. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем з часу поновлення позивача на роботі за наказом від 08.03.2023 №Е.28.0.0.0/1-6718463 вимог посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників АТ КБ «ПриватБанк» в частині отримання необхідних доступів в ПК банків для виконання обов`язків, мати та отримати доступ до локальних актів банку, що також свідчить про те, що не відбулося фактичного допуску позивача, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на роботі у відповідача. Отже протягом усього часу з моменту поновлення позивача на роботі 08.03.2023, останній з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції через його фактичний не допуск до виконання попередніх обов`язків та трудових функцій, обумовлених трудовим договором та посадовою інструкцією. Своїми діями відповідач свідомо обмежив допуск позивача до фактичного виконання попередніх трудових обов`язків та не відновив/не створив необхідних умов, за яких позивач міг їх здійснювати у порядку, що мав місце до його незаконного звільнення. Позивач був обмежений виконувати регулярну роботу відповідно до виконуваної діяльності, обумовленої трудовим договором. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач не виконав рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 у справі №554/10546/21. Посилання відповідача на наказ про поновлення позивача, табель обліку використання робочого часу, розрахункові листки ОСОБА_1 з виплатами заробітної плати у вигляді посадового окладу, оплати щорічних відпусток, не є підтвердженням поновлення позивача на роботі. Посилання відповідача у своїх додаткових поясненнях на факти порушення позивачем протягом тривалого часу трудової дисципліни внаслідок постійної відсутності на робочому місці судом помилково були прийняті до уваги, оскільки це не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, конкретне місцезнаходження/розташування робочого місця не було повідомлено та свідомі дії відповідача щодо обмеження позивача у доступі до програмних комплексів банку, забезпечення робочого місця необхідним інвентарем, меблями. У відповідача запроваджена процедура щоденного табелювання через відповідний програмний комплекс згідно наказу №СП-2007-193 від 10.07.2007, крім того, відповідач згідно п 5.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників АТ КБ «ПриватБанк» організовує облік робочого часу з використанням електронних систем обліку робочого часу (мобільний додаток «Табелювання»). Наявні матеріали справи свідчать про те, що позивач, незважаючи на недопуск до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, щодня з`являвся на роботу та проводив табелювання початку та закінчення робочого дня, що підтверджується відповідними відмітками з програмного комплексу «Табелювання» табелем робочого часу з відмітками про початок та кінець робочого дня позивача, наданими як позивачем так і відповідачем. Вказане табелювання щоденно здійснювалось позивачем у відповідності до вимог наказу відповідача від 27.06.2013 №СП-2013-6778941, а також п 5.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників АТ КБ «ПриватБанк» через власний смартфон щоденно в межах територіального простору приміщення відповідача за адресою м. Полтава, вул. Великотирнівська, 35/2. Матеріали справи свідчать про те, що після виявлення та фіксування факту відсутності працівника на роботі, відповідач не вживав заходів для з`ясування причин такої відсутності (не телефонував позивачу за номерами телефонів, зазначених в його особовій картці), не вживав додаткових заходів щодо з`ясування причин відсутності шляхом проведення службового розслідування, не витребував у позивача письмові пояснення причин відсутності Цю вимогу роботодавець повинен оформити наказом, у якому слід встановити строк, достатній для підготовки пояснень. Наказ необхідно довести до відома працівника під підпис. Матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем відповідних заходів для встановлення обставини та причин такої відсутності позивача. У даному випадку відбулося формальне, а не фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, що призводило до неможливості повноцінного виконання позивачем своїх посадових обов`язків та свідчить про систематичне порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача. Викладені обставини свідчать про наявність триваючого вимушеного прогулу з боку позивача з вини відповідача. Враховуючи штучно створені відповідачем умови по не допуску до виконання працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання ним своїх трудових функцій. передбачених посадовою інструкцією, позивач внаслідок триваючого вимушеного прогулу був позбавлений отримувати винагороду за трудові успіхи та винахідливість у вигляді доплат, надбавок, премій, інших заохочувальних та компенсаційних виплат у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки відповідач не виконав рішення про поновлення на роботі та не закінчив з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника поновленого на роботі рішенням суду, слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у вигляді різниці в заробітку за час затримки.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 працював на різних посадах в АТ КБ «ПриватБанк» з 23.01.2014 по 01.10.2021.

23.01.2014 між Полтавським головним регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір №6534421 (т.1 а.с. 101-104).

Наказом АТ КБ «ПриватБанк» №Э.DN-ПП-2021-6610118 від 19.02.2021 ОСОБА_1 переведено з 22.02.2021 на посаду «заступник директора макрорегіонального управління керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа «заступник директора макрорегіонального управління по регіону керівник напрямку «Credit Сollection» в підрозділ Центральне макрорегіональне управління/Напрямок «Credit Сollection» (т.1 а.с. 105).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 у справі №554/10546/21 задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ «ПриватБанк», про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, скасовано наказ від 09.09.2021 за №Э.DN-УВ-2021-7330754-п про звільнення ОСОБА_1 та наказ про внесення змін до наказу про звільнення №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 28.09.2021 та поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» середній заробіток на користь ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення й до дня винесення рішення суду, судові витрати у розмірі 908,00 грн по сплаті судового збору (т.1 а.с. 10-23).

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 у справі №554/10546/21 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 729,46 грн, допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць (т.1 а.с. 24-28).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 у справі №554/10546/21 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 - залишено без змін; додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 - змінено, зменшено розмір стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 98 729,46 грн до 73 474,47 грн (т.1 а.с.29-38).

Наказом №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 «Про поновлення на роботі» скасовано дію наказу №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », та наказу №Э.DN-УВ-2021-7444695-п від 28.09.2021 «Про внесення змін до наказу №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021», поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «заступник директора макрорегіонального управління керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа заступник директора макрорегіонального управління по регіону - керівник напрямку «Credit Collection» з 01.10.2021, забезпечено відправлення на адресу ОСОБА_1 завіреної копії наказу про поновлення та повідомлення про необхідність направити трудову книжку до банку для внесення запису про поновлення на роботі, внесено зміни до табелю поновленого працівника та перераховано кількість днів невикористаної щорічної відпустки з дня поновлення, передано дані до управління Пенсійного фонду України про поновлення на роботі ОСОБА_1 , встановлено робоче місце ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні банку, з графіком роботи №2 для ГО і Мідл-офіс з понеділка по п`ятницю, початок робочого дня о 08:30, закінчення робочого дня о 17:30, вихідні дні: субота, неділя (т.1 а.с. 39, 107).

Копію наказу про поновлення на роботі та повідомлення про поновлення направлено на адресу ОСОБА_1 08.03.2023 цінним листом з описом вкладення за номером відправлення 080, отримано позивачем особисто 20.03.2023 (т.1 а.с. 108-110).

Актами про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці від 18.05.2023, 22.05.2023, 24.05.2023, 25.05.2023, 26.05.2023, 29.05.2023, 30.05.2023 зафіксовано, що у дні складання актів протягом робочого дня з 8:30 по 16:30 ОСОБА_1 був відсутній на роботі за адресою робочого місця: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 132-138).

Актом про відмову від надання пояснень від №E.28.0.0.0/5-7277178 від 15.06.2023 встановлено, що 15.06.2023 о 8:45 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, яке проявилося у його відсутності за адресою робочого місця: АДРЕСА_1 , в дати 18.05.2023 з 8:30 по 17:30, 22.05.2023 з 8:30 по 16:30, 24.05.2023 з 8:30 по 16:30, 25.05.2023 з 8:30 по 16:30, 26.05.2023 з 8:30 по 16:30, 29.05.2023 з 8:30 по 16:30, 30.05.2023 з 8:30 по 16:30, від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився (т.1 а.с. 139).

Службовою запискою №Е.28.0.0.0/2-1893 від 22.06.2023 «Про виявлення порушення Трудової дисципліни» лінійному керівнику позивача ОСОБА_2 запропоновано розглянути описане нижче порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , яке полягало у відсутності працівника за адресою робочого місця: АДРЕСА_1 , в дати 24.05.2023, 25.05.2023, 26.05.2023, 29.05.2023, 30.05.2023 (т.1 а.с. 140-141).

У службовій записці №Е.УКД-2023-7325277 від 23.06.2023 «Службова записка стосовно відсутності ОСОБА_1 » лінійний керівник позивача директор Центрального макрорегіонального управління ОСОБА_2 звернувся до керівника Департаменту з організаційного розвитку та кадрового діловодства ГО та повідомив, що працівник ОСОБА_1 допустив відсутність на роботі 18.05.2023, 22.05.2023, 24.05.2023, 25.05.2023, 26.05.2023, 29.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023, 01.06.2023, 02.06.2023, 05.06.2023, 06.06.2023, 12.06.2023, 13.06.2023, 15.06.2023, 16.06.2023 та 19.06.2023. Також цією службовою запискою ОСОБА_2 підтвердив, що у зазначені вище дні ОСОБА_1 відрядження, службові поїздки, будь-які зустрічі та виконання доручень поза адресою робочого місця з метою виконання посадових обов`язків з ним не погоджував будь-яким засобом комунікації, а також керівник не надав будь-які усні чи письмові доручення працівнику виконувати посадові обов`язки поза встановленою адресою робочого місця (т.1 а.с. 142).

Відповідно до п.п. 2.2. трудового договору №6534421 від 23.01.2014, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», працівник зобов`язаний дотримуватись вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПриватБанку.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк», затвердженими рішенням Правління банку, протокол №70 від 08.12.2021, у пункті 5.2.2. визначено обов`язок працівників банку використовувати свій робочий час виключно з метою виконання трудових обов`язків, передбачених трудовим договором, посадовою інструкцією, іншими внутрішніми документами банку. Використання робочого часу в особистих цілях, тобто не з метою виконання трудових обов`язків, (наприклад, прослуховування аудіозаписів, перегляд відео, відвідування сайтів в мережі Інтернет не для виконання трудових обов`язків) забороняється. Винятком з цього правила є технічні перерви та перерва для відпочинку та харчування (т.1 а.с. 143-154).

Пунктом 5.2.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк» встановлено обов`язок працівників банку дотримуватися встановленого за посадою режиму робочого часу, включаючи, але не обмежуючись, вчасно починати та закінчувати щоденну роботу (зміну), вчасно починати та закінчувати перерву для відпочинку і харчування, а також інші встановлені для працівників перерви, дотримуватись графіків змінності, не допускати відсутності на робочому місці довше встановленого часу.

Пунктами 5.2.10., 5.2.11. Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк» визначено обов`язки працівників банку кожного робочого дня проходити процедуру електронної реєстрації часу початку і завершення робочого дня (табелювання) з використанням програмних комплексів банку (мобільного додатку «Табелювання» або входу в програмні комплекси на базі ЕСА, або використовуючи інші електронні системи обліку робочого часу, які передбачені банком); повідомляти, за можливості, до початку робочого дня, лінійного керівника або дирекцію з HR та корпоративного управління про причини відсутності на роботі письмово, засобами телефонного чи електронного зв`язку або іншим доступним способом.

Пунктом 5.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк» працівника забороняється допускати відсутність на роботі без поважних причин.

Згідно з п. 1.3. посадової інструкції заступника директора РП - керівника напрямку CREDIT COLLECTION, затвердженої наказом АТ КБ «ПриватБанк» від 27.03.2018 №PR/18-2018-6689369, у своїй діяльності заступник директора РП - керівник напрямку «Credit Collection» керується: чинним законодавством України, статутом, кодексом корпоративної етики, стратегією ПАТ КБ «ПриватБанк» та напрямку «Credit Collection», іншими нормативними документами, наказами та розпорядженнями голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк», директора РП, керівника напрямку «Credit Collection» ГО та Положенням про підрозділи «Credit Collection» регіональних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с. 155-157).

Згідно з п.п. 2.1. посадової інструкції, заступник директора РП - керівник напрямку «Credit Collection» зобов`язаний виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, виконувати накази та розпорядження голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк», директора РП, керівника напрямку «Credit Collection» ГО.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. посадової інструкції за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків та невиконання даної інструкції, чинного законодавства, інших нормативно-правових актів держави, співробітник несе дисциплінарну, матеріальну, адміністративну та кримінальну відповідальність, передбачену відповідними законами та нормативними актами; за невиконання внутрішнього трудового розпорядку, своїх обов`язків, стратегії ПАТ КБ «ПриватБанк» та напрямку «Credit Collection», наказів та розпоряджень голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк», директора РП, керівника напрямку «Credit Collection» ГО та положення «Про підрозділи «Credit Collection» регіональних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» напрямку «Credit Collection», що діють на постійній основі та службових розпоряджень співробітник несе дисциплінарну відповідальність.

Згідно з протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, позивач ознайомився з цією посадовою інструкцією шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису о 12:23:17 31.12.2020 (т.1 а.с. 157).

Наказом №E.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023 ОСОБА_1 звільнено з АТ КБ «ПриватБанк» за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КзпП України. Копію наказу про звільнення, повідомлення про звільнення та про нараховані і виплачені при звільненні суми направлено ОСОБА_1 поштою цінним листом з описом вкладення, за номером відправлення 490 (т.1 а.с. 40-42, 114-121).

Наказом №E.17.U.0.0/4-7581039 від 14.08.2023 «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з отриманням інформації про наявність листка непрацездатності №8601698-1 змінено дату звільнення заступника директора макрорегіонального управління - керівник напрямку з юридичної роботи, посадова підгрупа «Заступник директора макрорегіонального управління по регіону - керівник напрямку «Credit Collection» ОСОБА_1 з 29.06.2023 на 05.07.2023, внесено зміни до наказу «29.06.2023 - Наказ про звільнення» №E.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023» в частині зміни дати звільнення та вказано останній робочий день 05.07.2023. Копію наказу про внесення змін, повідомлення про внесення змін та повідомлення про нараховані і виплачені при звільненні суми направлено ОСОБА_1 поштою цінним листом з описом вкладення, за номером відправлення 487 (т.1 а.с. 122-126).

З наданих сторонами доказів судом першої інстанції встановлено, що відповідач довів належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 прогулу, а саме відсутність на робочому місці за адресою: м. Полтава, вул. Великотирнівська, 35/2, протягом усього робочого дня 29.05.2023 та 30.05.2023. Зазначені обставини підтверджуються відповідними актами, складеними за кожним фактом відсутності позивача на робочому місці за відповідну дату.

При цьому позивачем не надано жодного доказу поважності причин відсутності на роботі в ці дні, як і не надано доказів того, що поза межами робочого місця ОСОБА_1 29.05.2023 та 30.05.2023 протягом робочого часу з 08:30 до 17:30 виконував певні трудові обов`язки.

Доводи позивача про те, що ним здійснювалось табелювання, тобто реєстрація в програмному комплексі часу початку та закінчення робочого дня, жодним чином не підтверджують перебування позивача на роботі у приміщенні банку протягом всього робочого дня 29.05.2023 та 30.05.2023. Крім того, враховуючи технічний аспект здійснення табелювання за геокоординатами, а також час здійснення цієї операції (початок і кінець робочого дня), про що зазначає відповідач, не виключена ймовірність здійснення позивачем табелювання початку і кінця робочого дня без безпосереднього відвідування робочого місця та без перебування на робочому місці протягом всього робочого дня.

Суд першої інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що відсутність на робочому місці зумовлена невиконанням відповідачем свого обов`язку з реального поновлення позивача на роботі, а саме забезпечення робочим місцем та доступом до комп`ютерного забезпечення, оскільки, по-перше, ці доводи спростовуються наданими АТ КБ «ПриватБанк» доказами, якими підтверджено поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, виплату йому заробітної плати, забезпечення робочим місцем та доступом до програмного забезпечення. По-друге, незалежно від того, чи була забезпечена працівнику можливість в повному обсязі виконувати свої посадові обов`язки на посаді заступника директора макрорегіонального управління, він був зобов`язаний дотримуватися Правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема дотримуватися встановленого за посадою режиму робочого часу, перебувати на робочому місці в приміщенні банку за адресою: м. Полтава, вул. Великотирнівська, б. 35/2, в робочий час. Відтак, доводи позивача про неможливість в повному обсязі виконувати функціональні обов`язки не свідчать про наявність поважних причин для відсутності на роботі та не стосуються предмету доказування.

Доводи стосовно невизначення та незабезпечення роботодавцем працівника робочим місцем, не підтверджені зі сторони позивача жодним доказом, хоча, як встановлено судом першої інстанції, йому належно доведено до відома про визначену роботодавцем адресу робочого місця, тому дане твердження спростовується зібраними матеріалами справи. Доказів про можливий недопуск позивача відповідачем на власне робоче місце у приміщення банку, створення перешкод в цьому, позивач не надав.

Не заслуговують на увагу доводи сторони позивача про відсутність акту прийому-передачі робочого місця, оскільки роботодавець зобов`язаний проінформувати працівника під розписку про умови праці при прийнятті на роботу, а у даному випадку мало місце не прийняття на роботу, а поновлення на попередній роботі за рішенням суду. Крім того, за відсутності явки самого працівника в день його поновлення на роботі чи наступний робочий день в приміщення роботодавця, передати йому таке робоче місце шляхом ознайомлення з таким визначеним місцем, очевидно не є можливим.

Доводи позивача про те, що його було поновлено на роботі як позаштатний персонал, ґрунтуються на виключно припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Натомість з наданого відповідачем витягу зі штатного розпису Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» станом на 05.07.2023 слідує, що посада «заступник директора макрорегіонального управління керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа заступник директора макрорегіонального управління по регіону - керівник напрямку «Credit Collection», яку займав позивач, міститься в штатному розписі Центрального макрорегіонального управління (т.1 а.с. 258).

Позивач, стверджуючи, що його трудові обов`язки, визначені посадовою інструкцією, передбачають виконання роботи поза межами приміщення банку, не довів факту дійсного наявного виконання своїх посадових обов`язків у дні відсутності на робочому місці 29.05.2023 та 30.05.2023.

Доводи позивача про те, що він не був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд першої інстанції відхилив, оскільки за відсутності доказів того, що позивачу був встановлений особливий режим роботи, не пов`язаний з безпосереднім перебуванням на робочому місці в робочий час, обов`язок перебувати на роботі для ОСОБА_1 презюмується в силу вимог закону. Крім того, позивач був зобов`язаний дотримуватися Правил внутрішнього трудового розпорядку, з якими він був ознайомлений раніше, і копію яких надав разом із додатковими поясненнями. Згідно з п. 3.5. Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом голови Правління АТ КБ «ПриватБанк» №СП-2018-6590789 від 10.05.2019, працівники зобов`язані повідомляти (за можливості до початку робочого дня) безпосереднього керівника або напрямок трудових ресурсів (HR) про причини відсутності на роботі письмово, засобами телефонного чи електронного зв`язку або іншим доступним способом. У разі недотримання працівником цієї вимоги складають акт про відсутність працівника на робочому місці.

Суд першої інстанції критично оцінив показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки їз їх показань слідує, що відвідування відділення, в якому було встановлено робоче місце ОСОБА_1 , ними було здійснено влітку, а обставини вчинення прогулу, за який працівника було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, відбувалися 29.05.2023 та 30.05.2023. Таким чином, їх показання не узгоджуються у часі із періодом вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Як встановлено із досліджених судом першої інстанції доказів, повідомлення про поновлення на роботі та копію наказу про поновлення, в яких зазначено адресу робочого місця та графік роботи, позивач отримав 20.03.2023 у друкованому вигляді поштовим відправленням №080, що підтверджується трекінгом відправлення з сайту АТ «Укрпошта» (т.1 а.с. 159-160). Таким чином, позивач був обізнаний із фактом поновлення на роботі, встановленою адресою робочого місця, графіком роботи. За таких обставин не викликає сумніву наявність вини ОСОБА_1 у вчиненому порушенні трудової дисципліни, яка полягала в тому, що він був обізнаний зі встановленою йому адресою робочого місця та графіком роботи, зазначеними у наказі про поновлення на роботі, був ознайомлений з посадовою інструкцією, проте умисно, не маючи поважних причин, вчинив порушення, що полягали у неодноразовій відсутності на роботі протягом всього робочого дня.

У даному випадку датою вчинення та виявлення дисциплінарного проступку є 29.05.2023 та 30.05.2023. Протягом місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 07.06.2023 до 11.06.2023, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу (т.1 а.с. 207). Таким чином, в силу частини першої ст. 148 КЗпП України, строк застосування дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку за відсутність на роботі (робочому місці) більше трьох годин протягом робочого дня 29.05.2023 та 30.05.2023 минав 03.07.2023, а дисциплінарне стягнення було застосовано 29.06.2023, тобто в межах встановленого законом строку.

З досліджених судом доказів встановлено, що працівниками банку ОСОБА_5 (посада «Директор відділення», підгрупа посад «Керівник відділення гр. Б.»), Гусак С.П. (посада «Провідний експерт», підгрупа посад «Провiдний спеціаліст з питань внутрiшньої безпеки банку ГО»), ОСОБА_6 (посада «Головний фахівець з безпеки», підгрупа посад «Головний спеціаліст з питань внутрішньої безпеки банку ГО») 15.06.2023 о 8:45 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, яке проявилося у його відсутності за адресою робочого місця: АДРЕСА_1 , в дати 18.05.2023, 22.05.2023, 24.05.2023, 25.05.2023, 26.05.2023, 29.05.2023, 30.05.2023. Працівниками банку ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в акті №E.28.0.0.0/5-7277178 від 15.06.2023 підтверджено, що від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився (т.1 а.с. 139). Повноваження зазначених працівників банку витребувати пояснення від ОСОБА_1 встановлено наказом №Е.28.0.0.0/1-7191549 від 30.05.2023 «Про уповноважених осіб банку» (т.1 а.с. 193). Так, зазначеним наказом доручено ОСОБА_6 (головний фахівець з безпеки, головний спеціаліст з питань внутрішньої безпеки банку ГО), Гусаку С.П. (провідний експерт, провідний спеціаліст з питань внутрішньої безпеки банку ГО), Цвітченко П.М. (директор відділення, керівник відділення гр. Б), Немченко Є.С. (старший менеджер, старший менеджер з зарплатних та соціальних карток РП), Родік Л.Г. (директор відділення, керівник відділення гр. А), ОСОБА_8 (провідний фахівець з обслуговування клієнтів, спеціаліст з обслуговування клієнтів), Кропіновій Н.В. (заступник директора відділення, заступник керівника відділення з обслуговування клієнтів) зажадати письмові пояснення від потенційних порушників трудової дисципліни, яким встановлена адреса робочого місця у м. Полтава, враховуючи та не обмежуючись отриманням письмових пояснень від наступних працівників: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було внесено зміни до наказу про звільнення позивача та змінено дату звільнення на 05.07.2023 (т.1 а.с. 122-123), тобто після закриття листка непрацездатності.

Перенесення дати звільнення шляхом внесення змін у наказ про звільнення відповідає висновкам Верховного Суду, ухваленим за тотожних обставин та правовідносин.

Відповідно до п. 126 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» у редації від 10.04.2023, що діяла станом на дату звільнення ОСОБА_1 , до компетенції голови правління належить найм та звільнення працівників банку, зокрема, керівників філій, відділень, представництв та головних бухгалтерів філій (за наявності), накладення дисциплінарних стягнень відповідно до законодавства, Статуту та внутрішніх документів банку, видання в межах своєї компетенції наказів, розпоряджень і надання вказівок, обов`язкових для виконання всіма працівниками банку, включаючи філії, представництва та відділення (т.1 а.с. 186-192).

Наказ про звільнення ОСОБА_1 було затверджено головою правління АТ КБ «ПриватБанк» Г. Бьошем відповідно до повноважень, визначених Статутом АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було затверджено уповноваженою на те особою.

З досліджених судом першої інстанції доказів встановлено, що наказ про звільнення та наказ про внесення змін до наказу про звільнення було направлено відповідачем на адресу позивача цінними листами з описом вкладення за номерами відправлень 490 та 487 (т.1 а.с. 114-117, 124-126).

Відповідно до п. 4.16 Положення про порядок застосування додаткових заходів реагування та дисциплінарних стягнень, затвердженого рішенням Правління банку, протокол №34 від 06.07.2021, обираючи вид дисциплінарного стягнення (догана або звільнення) банк повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку і заподіяну працівником банку шкоду (потенційну шкоду), обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок, і попередню роботу працівника банку. Однак, для застосування дисциплінарного стягнення не має значення, чи призвів вчинений працівником банку дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту вчинення працівником банку порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості, тобто категорії дисциплінарного проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення (т.1 а.с. 166-174).

Згідно з п. 9 Класифікатора дисциплінарних проступків, затвердженого наказом АТ КБ «ПриватБанк» №PR/18-2021-7491256 від 13.10.2021, прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) вважається грубим порушенням, за яке передбачено дисциплінарну відповідальність у вигляді догани за перше вчинення, звільнення за друге вчинення (т.1 а.с. 180-185).

Враховуючи неодноразове вчинення ОСОБА_1 прогулу протягом всього робочого дня, що за внутрішніми документами відповідача вважається грубим порушенням трудової дисципліни, на переконання суду першої інстанції, накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є справедливим, пропорційним та співмірним заходом щодо вчиненого ним дисциплінарного проступку.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником чи уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення з роботи є дисциплінарним стягненням, яке може бути застосоване у разі порушення трудової дисципліни (п. 2 частини першої ст. 147 КзпП України).

Згідно зі ст. 139-140 КзпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

Згідно зі ст. 150 КзпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу (п. 2 частини першої ст. 232 КЗпП).

Системний аналіз цитованих норм матеріального та процесуального права свідчить про те, що у справах про оскарження наказу про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення за порушення трудової дисципліни (у даному випадку - за прогул), тягар доказування обставин, які стосуються предмету доказування, розподіляється наступним чином: - роботодавець зобов`язаний довести належними та допустимими доказами наявність в діях працівника складу дисциплінарного проступку, дотримання визначеного законом порядок накладення дисциплінарного стягнення, пропорційність накладеного стягнення вчиненому проступку; - працівник повинен довести, що причин прогулу є поважними.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КзпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №761/30967/15-ц).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 у справі №278/1232/18 (провадження №61-19574св19) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі».

У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №536/1755/20 (провадження №61-21194св21), від 27.11.2023 у справі №486/78/23 (провадження №61-14192св23), від 13.12.2023 у справі №621/2124/22 (провадження №61-11016св23) вказано, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП Україниє з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (частина перша ст. 148 КзпП України).

Відповідно до частини першої ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Водночас, якщо працівник відмовляється надати таке пояснення, це не може бути перешкодою для застосування стягнення, у тому числі й за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України - за таких обставин складається відповідний акт (правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.03.2023 у справі №670/738/19 (провадження №61-20220св21), від 17.06.2021 у справі №201/8615/18 (провадження №61-2588св21), від 09.06.2021 у справі №601/2049/18 (провадження №61-2181св20), від 11.12.2019 у справі №331/6999/17-ц (провадження №61-4058св19).

Відповідно до частини третьої ст. 40 КзпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 і 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення статей 42, 42-1 і 49-2 цього Кодексу не поширюються на звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2018 у справі №816/1250/17 встановлено, що перенесення роботодавцем дати звільнення працівника внаслідок надання ним доказів тимчасової непрацездатності станом на дату звільнення не може слугувати самостійною причиною для визнання такого звільнення незаконним, оскільки судами попередніх інстанцій з`ясовано той факт, що у відповідача були підстави для звільнення позивача зі служби.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18 (провадження №14-670цс19) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 у справі №389/2004/16-ц зроблено висновок, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

Аналогічний за змістом висновок висловлений також у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №545/1151/16-ц (провадження №61-17196вв19), від 11.12.2019 у справі №522/3410/15-ц (провадження №61-43676св18), від 16.06.2020 у справі №750/8456/17 (провадження №61-22946св18).

Відповідно до частини першої ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до частини четвертої ст. 149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Разом з тим законодавець не зобов`язує роботодавця спочатку застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а лише потім звільнення. Відповідно до закону ці два види стягнення є самостійними да незалежними один від одного.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.12.2022 у справі №347/2024/21, для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - визнання незаконним та нечинним наказу про звільнення ОСОБА_1 №Е.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023 та поновлення ОСОБА_1 на посаді «Заступник директора макрорегіонального управління керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа «Заступник директора макрорегіонального управління по регіону керівник напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління; - стягнення з відповідача на користь позивача: середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з моменту його звільнення і до дня ухвалення рішення з розрахунку 1488,17 грн/робочий день; моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами,наказом №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 «Про поновлення на роботі» скасовано дію наказу №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », та наказу №Э.DN-УВ-2021-7444695-п від 28.09.2021 «Про внесення змін до наказу №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021», поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «заступник директора макрорегіонального управління керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа заступник директора макрорегіонального управління по регіону - керівник напрямку «Credit Collection» з 01.10.2021, забезпечено відправлення на адресу ОСОБА_1 завіреної копії наказу про поновлення та повідомлення про необхідність направити трудову книжку до банку для внесення запису про поновлення на роботі, внесено зміни до табелю поновленого працівника та перераховано кількість днів невикористаної щорічної відпустки з дня поновлення, передано дані до управління Пенсійного фонду України про поновлення на роботі ОСОБА_1 , встановлено робоче місце ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні банку, з графіком роботи №2 для ГО і Мідл-офіс з понеділка по п`ятницю, початок робочого дня о 08:30, закінчення робочого дня о 17:30, вихідні дні: субота, неділя (т.1 а.с. 39, 107).

Копію наказу про поновлення на роботі та повідомлення про поновлення направлено на адресу ОСОБА_1 08.03.2023 цінним листом з описом вкладення за номером відправлення 080, отримано позивачем особисто 20.03.2023 (т.1 а.с. 108-110).

Наказом №E.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023 ОСОБА_1 звільнено з АТ КБ «ПриватБанк» за прогул без поважних причин 29 та 30 травня 2023, відповідно до п. 4 ст. 40 КзпП України. Копію наказу про звільнення, повідомлення про звільнення та про нараховані і виплачені при звільненні суми направлено ОСОБА_1 поштою цінним листом з описом вкладення, за номером відправлення 490 (т.1 а.с. 40-42, 114-121).

Наказом №E.17.U.0.0/4-7581039 від 14.08.2023 «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з отриманням інформації про наявність листка непрацездатності №8601698-1 змінено дату звільнення заступника директора макрорегіонального управління - керівник напрямку з юридичної роботи, посадова підгрупа «Заступник директора макрорегіонального управління по регіону - керівник напрямку «Credit Collection» ОСОБА_1 з 29.06.2023 на 05.07.2023, внесено зміни до наказу «29.06.2023 - Наказ про звільнення» №E.17.U.0.0/4-7337891 від 29.06.2023» в частині зміни дати звільнення та вказано останній робочий день 05.07.2023. Копію наказу про внесення змін, повідомлення про внесення змін та повідомлення про нараховані і виплачені при звільненні суми направлено ОСОБА_1 поштою цінним листом з описом вкладення, за номером відправлення 487 (т.1 а.с. 122-126).

Підставами для звільнення ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КзпП України, став факт відсутності ОСОБА_1 на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин 29 та 30 травня 2023.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , будучи працівником АТ КБ «ПриватБанк», допустив грубе порушення трудової дисципліни, а саме вчинив прогул відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин 29.05.2023 та 30.05.2023. Доказів поважності причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 не надав а ні відповідачу, а ні суду, тому АТ КБ «ПриватБанк» з дотриманням вимог КзпП України правомірно наклало на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ч.1 ст. 40 КзпП України. Оскільки відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від основної позовної вимоги про поновлення на роботі, тому вони також не підлягають задоволенню.

По справі вбачається, що позивачем ОСОБА_1 не спростовані докази сторони відповідача щодо підстав його звільнення з роботи за прогул 29 та 30 травня 2023. Надані стороною відповідача докази у справі є належними, достовірними та допустимими.

Доводи апеляційної скарги про те, що поновлюючи на роботі позивача, відповідач повинен був забезпечити позивача як конкретно визначеним робочим місцем, так і основним і допоміжним технологічним обладнанням, інвентарем, інструментом, робочими меблями, необхідними для виробництва певного виду робіт, в тому числі кондиціонером, кріслом, монітором, копіром, сканером, принтером, системним блоком, письмовим та приставним столами, приставною тумбою, іменною печаткою, штампом для зовнішнього документообігу, довіреністю на представлення інтересів, а також надати необхідні доступи до програмних комплексів банку, проте матеріали справи не містять доказів забезпечення позивача як конкретно визначеним робочим місцем, так і основним і допоміжним технологічним обладнанням, інвентарем, інструментом, робочими меблями, необхідними для виконання певного виду робіт, а відповідно не відбулося фактичного допуску позивача, поновленого на роботі рішенням суду, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки предметом даного спору є законність звільнення позивача з роботи за прогул 29 та 30 травня 2023. Відповідач довів суду законність такого звільнення. По справі вбачається, що позивач звертався до відповідача з питань не надання (не облаштування) робочого місця після поновлення на роботі за наказом №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023, на що йому надавалися відповіді.

Доводи апеляційнлї скарги про те, що після поновлення на роботі відповідач був зобов`язаний забезпечити позивача необхідними доступами до програмних комплексів та локальних актів відповідача для забезпечення належної діяльності напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління КБ «ПриватБанк» та виконання своїх посадових обов`язків на посаді керівника вказаного напрямку, що внаслідок блокування позивачу доступу до вказаних програмних комплексів з боку відповідача, позивач звернувся до відповідача з вимогою забезпечення створення умов для нормальної роботи та виконання посадових обов`язків, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Вчинення прогулу є самостійним дисциплінарним проступком і питання забезпечення/незабезпечення доступу позивача до програмних комплексів та локальних актів відповідача не перебуває безпосередньо у причинному зв`язку з вчиненням ним прогулу 29 та 30 травня 2023, не є наслідком вчинення прогулу.

Доводи апеляційної скарги про те, що не відбулося фактичного допуску позивача, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на роботі у відповідача, що протягом усього часу з моменту поновлення позивача на роботі 08.03.2023, останній з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції через його фактичний не допуск до виконання попередніх обов`язків та трудових функцій, обумовлених трудовим договором та посадовою інструкцією, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки виходять за межі предмета спору. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Позивач звільнений з роботи саме за вчинення прогулу. У частині доводів щодо фактичного недопуску позивача до виконання попередніх обов`язків на роботі, то, як вбачається з матеріалів справи і це підтвердив апеляційному суді представник відповідача, позивач після поновлення на роботі з 08.03.2023 перебував у відпустці, тобто отримував відпускні, також отримував заробітну плату у період з 08.03.2023 по 29.05.2023, що вказує на те, що відповідач визнає факт виконання позивачем посадових обов`язків у вказаний період, у зв`язку з чим була проведена оплата праці позивача. Колегія суддів звертає увагу на протиріччя в частині того, що, як стверджує позивач, відповідач не допустив його до робочого місця, але при цьому він отримав заробітну плату у відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов