ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 681/967/25

Провадження № 22-ц/820/182/26

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2025 року, суддя Горщар А.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2019 року АТ «Універсал Банк», (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 83129,57 грн. та судових витрат у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.02.2018 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», (далі - Умови), складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Позичальник зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.10.2019 заборгованість за кредитом становила 83129,57 грн., з яких: 27824,43 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 55305,14 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 20.10.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» №б/н від 22.02.2018, що становить 20982, 55 грн. заборгованості за тілом кредиту. Вирішено питання судових витрат.

У мотивувальній частині рішення суд зазначив, що ОСОБА_1 активно користувався кредитним лімітом та у період з 22.02.2018 по 03.03.2018 використав 29982,55 грн. та в добровільному порядку повернув кошти на погашення заборгованості за кредитом в розмірі 9000 грн. Таким чином, розмір фактично використаних та неповернутих коштів від Банку становить 20982,55 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

В частині вимог про стягнення інших платежів, суд вказав, що матеріали справи не містять відомостей про те, що між сторонами було погоджено сплату відповідних платежів, їх періодичність та розмір, тому у їх стягненні слід відмовити.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги вказав, що ОСОБА_1 фактично користувався кредитом, через мобільний додаток ознайомився та погодився з Правилами надання банківських послуг в Банку, що було також передбачено в анкеті-заяві, підписаній відповідачем. В той же час, відповідачем не спростовано проведеного Банком розрахунку боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що зміст апеляційної скарги фактично дублює зміст позовної заяви, в ній не спростовано висновків суду першої інстанції. Також просив стягнути з Банку понесені ним судові витрати в суді апеляційної інстанції по оплаті правничої допомоги в розмірі 3000 грн.

Розгляд справи судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22.02.2018 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, за умовами якої клієнт просив відкрити поточний рахунок у валюті - гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.

Як вбачається зі змісту проведеного Банком розрахунку, станом на 13.10.2019 заборгованість ОСОБА_1 за договором становила 83129,57 грн., з яких 27824,43 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 55305,14 грн. заборгованості за пенею та комісією.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 від 22.02.2018 відсутні дані щодо погодження з позичальником процентної ставки, комісії чи то неустойки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.02.2018, послався на Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «monobank».

Позивачем надано Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів (Мonobank) і паспорт (умови користування) кредитною карткою, які визначають, у тому числі, пільговий період користування коштами, розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Однак, вказані документи не підписані ОСОБА_1 , а у справі відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що саме з цими умовами та тарифами він ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

За таких обставин та без підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, надані Банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Подібний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019, справа №342/180/17.

З урахуванням встановлених обставин справи, відсутні правові підстави для стягнення на користь Банку усієї суми, яка визначена ним у позовній заяві, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише сума отриманих та неповернутих кредитних коштів.

Оскільки зі змісту виписки по руху коштів ОСОБА_1 вбачається списання з його банківського рахунку коштів на оплату процентів за користування кредитними коштами на загальну суму 62147,02 грн., розмір яких сторони не узгоджували, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача (постанова Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №697/302/20).

Згідно з даними, які містяться у виписці про рух коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 , (а.с. 101-102), загальна сума витрат по його рахунку за період з 22.02.2018 по 13.10.2019 становила 94789,86 грн., в тому числі необґрунтовано списаних процентів за користування кредитними коштами, комісії та неустойки в сумі 62147,02 грн., в той час як сума зарахувань склала 11660,29 грн.

Таким чином, всього за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами, останній фактично використав та не повернув Банку 20982,55 грн. (94789,86-62147,02-11660,29), на що суд першої інстанції правильно звернув увагу.

Доводи Банку про те, що відповідачем погоджено всі умови кредитування, в тому числі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору з Банком в електронному вигляді.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.07.2025, додатковою угодою №1 від 24.11.2025, актом №681/967/25-АС виконаних робіт від 30.11.2025, квитанції № 251130-1 від 30.11.2025, ОСОБА_1 було надано адвокатом Глушко З.В. послуги з надання правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції установлено, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, в той же час як Банк, будучи ознайомленим із заявою про стягнення з нього витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, не подав заперечення щодо такого розміру та відповідного клопотання про його зменшення.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №676/5537/19).

Враховуючи, що апеляційну скаргу Банку залишено без задоволення, судове рішення залишено без змін, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з Банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати з надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова