РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 лютого 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Майстренка О.М., за участю секретаря судового засідання Нагуляк А.Б., розглянувши в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою,

встановив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із вказаним позовом, у якому просить визнати поруку за договором № 111177 від 26.04.2007 укладеним між позивачем та акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», припиненою.

В обґрунтування позову зазначено, що 19.06.2025 приватним виконавцем Олександром Мукорез у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відкритому на підставі виконавчого листа № 577/599/15-ц, виданого 16.09.2016, було винесено постанову про арешт коштів боржника у сумі 224555,43 грн за договором про надання споживчого кредиту № 0/ від 26.04.2007 укладеним між ОСОБА_2 та «УкрСиббанком», де позивач виступив поручителем на підставі договору поруки № 111177 від 26.04.2007.

Вважає договір поруки припиненим у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 сплачувала заборгованість по тілу кредиту та відсотками до моменту підвищення процентної ставки.

Крім того вважає, що строк пред`явлення договору поруки закінчився 25.04.2014.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.08.2025 відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання, відповідачу в порядку ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено 15-денний строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову.

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками.

11 листопада 2025 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових повісток в підсистемі "Електронний суд". Відзиву відповідачем до суду не подано.

Третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 не надала суду пояснень з приводу позову.

Частиною першою ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до вказаних правовідносин зазначає таке.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 26.04.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 0/69306 про надання споживчого кредиту та заставу майна. Того ж дня укладено договір поруки № 111177 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в якій останній зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_2 усі зобов`язання, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0/69306 від 26.04.2007.

Згідно п. 1.2 Договору поруки термін виконання основного зобов`язання - 25.04.2014, якщо згідно умов договір № 0/69306 від 26.04.2007 не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання.

З матеріалів справи не встановлено, що договір про надання споживчого кредиту було продовжено.

12 січня 2012 року згідно договору відступлення № 175/к-12653 акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» відступлено право вимоги «Дельта-Банк» за договором № 0/ від 26.04.2007. Одночасно з вказаним договором відступлено право вимоги за договором поруки.

25 січня 2019 року ухвалою Конотопського міськрайоного суду Сумської області змінено сторону у виконавчому провадженні на ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб підприємців та громадських формувань найменування ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» змінено на ТОВ "СВЕА ФІНАНС".

03.03.2015 року Конотопським міськрайонним судом винесено заочне рішення про стягнення солідарно з позивача та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 224086,13 грн.

19 червня 2025 року приватним виконавцем О. Мукорез у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відкритому на підставі виконавчого листа № 577/599/15-ц, виданого 16.09.2016, було винесено постанову про арешт коштів боржника у сумі 224555,43 грн за договором про надання споживчого кредиту № 0/ від 26.04.2007 укладеним між ОСОБА_2 та «УкрСиббанком», де позивач виступив поручителем на підставі договору поруки № 111177 від 26.04.2007.

У зв`язку з вище викладеним позивач вважає договір поруки припиненим у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 сплачувала заборгованість по тілу кредиту та відсотками до моменту підвищення процентної ставки.

Крім того вважає, що строк пред`явлення договору поруки закінчився 25.04.2014.

Відповідно до пункту 1.2 Договору поруки, ОСОБА_1 поручився перед акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» за повернення ОСОБА_2 кредиту з кінцевою датою погашення кредиту - 25.04.2014. У випадку порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався сплатити пеню.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 6.2. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року (редакція чинна на час укладання Договору поруки), договір має містити інформацію про номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання.

Абзацом другим п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (редакція чинна на час укладання Договору поруки) передбачено, що умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 553, ч. 1-2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель

(ч. 1-2 ст. 553 ЦК України).

Змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на час дії Договору поруки) унормовано, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11, дійшла висновку, що строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаною нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Вказане узгоджується також із правовою позицією викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 202/781/14-ц та від 04.07.2023 у справі

№ 2-1268/11.

Верховний Суд України у постанові від 17.09. 2014 у справі № 6-6цс14 сформулював правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на викладені приписи порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому, зазначення у договорі поруки №1 від 03.05.2007 про те, що порука припиняється після повного виконання основного зобов`язання свідчить про те, що сторонами не встановлювався строк дії договору поруки, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Так, судом встановлено, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 26.04.2007 № 0/6906, забезпеченого договором поруки № 111177 від 26.04.2007, - 25.04.2014.

З урахуванням того, що в пункті 5.3 договору поруки визначено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду із вимогою про захист свого права або інтересу в межах строку позовної давності, суд дійшов висновку про те, що порука за договором № 111177 від 26.04.2007 є припиненою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 553, 554, 559, 610, 612, 1054, 1066, 1071, 1073, 1166, 1212 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненими зобов`язання поруки ОСОБА_1 за договором поруки № 111177 від 26.04.2007, який уколадений між ОСОБА_1 та Акцірнерним комерційним інвестиційним баноком "УКРСИББАНК".

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , адреса: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6.

Суддя О.Майстренко