Провадження № 2-п/357/7/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року місто Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Бондаренко О.В., оглянувши заяву про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

17.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2025 у справі №357/17050/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Також, просила поновити строк для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки за адресою вказаною у позовній заяві вона не проживає з 2022 року. 21.03.2025 вона звернулася за правовою допомогою до адвоката, уклала ним договір про надання правової допомоги №20 та адвокату необхідний був час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки заяви про перегляд заочного рішення у справі, у квітні 2025 року вона вже зверталася до суду із даною заявою, однак ухвалою суду від 02.05.2025 цю заяву було їй повернуто. Крім того, коли вона дізналася про існування заочного рішення у справі в Україні діяв воєнний стан, що суттєво ускладнив можливість своєчасного звернення до суду, пересування, отримання поштової кореспонденції та правової допомоги. Крім того, вона перебувала у стані тривалого морального та психологічного стресу, викликаного воєнними діями, небезпекою для життя та внаслідок особистих втрат вона перебувала пригніченому емоційному стані, що об?єктивно обмежувало її можливість своєчасно звернутися до суду.

Суд, оглянувши заяву, матеріали справи, дійшов висновку, що заява відповідачки про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20 дослідила питання процесуальних особливостей оскарження судового рішення, постановленого в порядку заочного провадження, реалізації учасниками процесу права на апеляційне оскарження заочного рішення та, зокрема, процесуальних наслідків подання заяви про перегляд заочного рішення з пропуском установленого законом строку.

Зокрема, у контексті сформованої Великою Палатою Верховного Суду практики щодо дій суду першої інстанції при розгляді заяв про перегляд заочного рішення, зазначено, що заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача. Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому, правила ч.3 ст. 287 ЦПК України, щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування ст. 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і ч.2 ст. 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Отже, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2024, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулося ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № С-600-0 від 27.08.2018 у розмірі 34666,12 грн та судового збору у розмірі 2422,40 грн.

27.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Так, про розгляд справи призначений на 20.01.2025 та 25.02.2025 відповідачка ОСОБА_1 дійсно не була повідомлена належним чином, оскільки кореспонденція, яка направлялась на її адресу реєстрації, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами справи.

Водночас, 20.01.2025 судом було розміщено оголошення, про виклик відповідачки до суду на 25.02.2025, на інформаційному веб-сайті судової влади України, що підтверджується матеріалами справи.

25.02.2025 заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № С-600-0 від 27 серпня 2018 року розмірі 34666,12 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Повне заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2025 відповідачка ОСОБА_1 отримала особисто 11.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією реєстру відправки та відстеженням пересилання поштового відправлення.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 25.03.2025 представник відповідачки, адвокат Мочинський Анатолій Романович, подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та 27.03.2025 останній ознайомився з матеріалами справи, у тому числі із заочним рішенням суду від 25.02.2025.

04.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

09.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви, а саме: заявнику необхідно було додати до заяви клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та додати докази на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Так, ОСОБА_1 отримала ухвалу про залишення заяви без руху 18.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, у встановлений судом строк недоліки заяви, зазначені в ухвалі суду від 09.04.2025 не усунула.

02.05.2025 постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення, повернуто заявнику.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

А безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо поважності причин пропуску строку, що свідчить про зловживання відповідачкою своїми процесуальними правами з метою домогтися повторного розгляду справи зі спливом значного проміжку часу з моменту винесення у справі судового рішення, адже ОСОБА_1 отримавши копію заочного рішення суду 11.03.2025 та її представник ознайомившись з матеріалами справи 27.03.2025, мала можливість своєчасно здійснити процесуальну дію, строк якої обмежений законом, та подати заяву про перегляд заочного рішення у строк, встановлений ст. 284 ЦПК України.

У даному випадку, відповідачкою пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а поважних причин для поновлення пропущеного строку судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, оскільки відповідачкою не надано доказів, які були об`єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на перегляд заочного рішення суду від 25.02.2025 задоволенню не підлягає.

Ст. 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 та ч. 8 ст. 127 ЦПК України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, враховуючи те, що заява відповідачки про перегляд заочного рішення подана після закінчення процесуальних строків, визначених у ст. 284 ЦПК України, така заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 284, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу складено 06.01.2026.

Суддя: О. В. Бондаренко