провадження № 2/753/9847/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Начичко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми забезпечувального платежу за наслідком невиконання умов попереднього договору, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми забезпечувального платежу за наслідком невиконання умов попереднього договору.

Позов мотивований тим, що 24.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарвального округу Пшеничною В.Р., зареєстрований в реєстрі за № 777, за умовами пукті 1 якого ОСОБА_2 зобов`язався продати ОСОБА_1 1/6 частину земельної ділянки, що буде поділена в майбутньому із земельної ділянки кадастровий номер 0:96:046:0037, орієнтовно четверта з ліва на право, що належить ОСОБА_2 згідно Договору купівлі-продажу земельої ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. 15.06.2021 року, за реєстровим № 1636, а ОСОБА_1 зобов`язується купити об`єкт нерухомості - вищезазначену 1/6 частину земельної ділянки.

При цьому, у пункті 1 Попереднього договору від 24.12.2021 року сторони домовились, що підготовкою, збором (отримання), оплатою документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу нерухомості буде займатися ОСОБА_2 та/або його представники., а сам договір купівлі-продажу нерухомості має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 01.02.2022 року включно.

За умовами пункту 4 Попереднього договору від 24.12.2021 року на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу нерухомості, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав гроші в сумі 150 010 (сто п`тдесят тисяч десять) грн. 85 коп., що на день підписання Попереднього договору є еквівалентом суми 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів.

Відповідно до пункту 7 вказаного Попереднього договору сторони домовились про те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання за цим договором, винна у такому порушенні сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі: у разі порушення умов договору ОСОБА_2 - він повертає ОСОБА_1 суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів, а в разі порушення умов договору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не повертає йому суму внесеного ним завдатку.

Однак, станом на 01.02.2022 року договір купівлі-продажу не був укладений та нотаріально посвідчений з причин невиконання відповідачем взятого на себе обов`язку відповідно до пункту 1 Попереднього договору від 24.12.2021 року щодо підготовки документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу у строк до 01.02.2022 року.

Враховуючи отримані позивачем відомості, надані Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві та Київській області у листі від 19.09.2024 № 29-10-0.223-8925/2-24, на його запит від 10.09.2024 року, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :96:046:0037, яка розташована: АДРЕСА_1 , площею 0,1042 га, належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .

За умовами Попереднього договору від 24.12.2021 року ОСОБА_2 був зобов`язаний до 01.02.2022 року здійснити поділ земельної ділянки з кадастровим номером :96:046:0037 на 6 частин та укласти договір купівлі-продажу однієї із шести сформованих в результаті поділу земельних ділянок.

Однак, фактично поділ вказаної земельної ділянки відбувся 16.02.2022 року, що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у м. Києві иа Київській області від 19.09.2024 № 29-10-0.223- 8925/2-24, на земельні ділянки з кадастровими номерами:

1) :96:046:0120 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 24.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 2027 фізичній особі - ОСОБА_3 ;

2) :96:046:0121 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 18.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 2616 фізичній особі - ОСОБА_4 ;

3) :96:046:0122 - зареєстрована за ОСОБА_2 ;

4) :96:046:0123 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 11.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 1073 фізичній особі - ОСОБА_5 ;

5) :96:046:0124 - відчужена ОСОБА_2 та належить на піставі договору купівлі-продажу від 06.03.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 530 фізичній особі - ОСОБА_6 та на підставі договору дарування від 26.06.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Петровою О.М. за № 810 фізичній особі ОСОБА_7 ;

6) :96:046:0125 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 16.07.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за №1825 фізичній особі - ОСОБА_8 .

Незважаючи на те, що невиконання умов Попереднього договору від 24.12.2021 року відбулось з вини відповідача, станом на момент звернення з цим позовом, відповідачем не повернено позивачу ані суми сплаченого забезпечувального платежу, ані штрафу, встановленого пунктом 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року.

Так, продавець, за положенням пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року, у зв`язку з неукладенням основного договору з його вини зобов`язаний повернути ОСОБА_1 суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) гривня 70 копійок, що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Визначаючи таку умову Попереднього договору, як повернення подвійної суми забезпечувального платежу у разі неукладення основного договору з вини продавця, сторони цього договору погодили штрафні санкції, у цьому правилі Договору відсутня умова про повернення суми забезпечувального платежу, натомість вона регулює питання лише застосування штрафних санкцій внаслідок невиконання умов цього Попереднього договору.

При цьому, цим же пунктом 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року сторони погодили правову природу забезпечувального платежу як завдатку.

Враховуючи, що невиконання умов Попереднього договору від 24.12.2021 року відбулось саме з вини відповідача, який не виконав умови цього договору у встановлений строк та не звертався до позивача з метою зміни умов договору до настання такого строку, позивач звернулась до ОСОБА_2 з претензією від 30.10.2024 року щодо виконная вимог Попереднього договору від 24.12.2021 року, тобто вжив заходів щодо досудового врегулювання даного спору, однак зазначений лист (трекінг поштового відправлення №847) повернувся відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що стало підставою для звернення позивачем до суду із позовом про стягнення подвійної суми забезпечувального платежу, що є еквівалентом 11 000 доларів США відповідно до пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року, й із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24), й просить стягнути з відповідача на користь позивача подвійну суму забезпечувального платежу, еквівалентну 11 000 доларів США, вважаючи, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

В судовому засіданні представник позивача Чернявська О.Д. , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 06 грудня 2024 року (а.с.8), позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на користь позивача подвійну суму забезпечувального платежу еквіваленту 11 000 доларів США (5 500 доларів США + 5 500 доларів США).

Представник відповідача Смоляк О.А., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 24 жовтня 2025 року (а.с.115), в судовому засідання позовні вимоги не визнала вцілому, просила відмовити у задоволенні за недоведеності вимог, вважаючи, що позивачем не доведена вина у порушенні відповідачем зобов`язання за вказаним Попереднім договором, наполягаючи, що саме з винних та непереконливих дій позивача за таким Попереднім договором не укладено основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, адже позивач не направив відповідачу жодної пропозиції щодо укладення основного договору купівлі-продажу, й на виконання Попереднього договору позивач не сплатив решту вартості об`єкта (1 350 097 грн. 65 коп., що на день підписання Попереднього договору є еквівалентом 49 500 доларів США).

Відповідачем в особі представника Смоляк О.А. , діючою на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 24 жовтня 2025 року, подано у електроній формі відзив на позов від 19.11.2025 року (а.с.106-110), у якому на обґрунтування заперечення на позов зазначено про таке.

Після узгодження істотних умов між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною В.Р., та зареєстрований у реєстрі за № 777. Згідно з п.1 Попереднього договору сторона-1 зобов`язалася продати стороні-2 1/6 частину земельної ділянки, яка має бути виділена внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:96:046:0037 (орієнтовно четверта зліва направо), що належить стороні-1, а сторона-2 - придбати у сторони-1 зазначену 1/6 частину. Сторони окремо погодили, що підготовку, збір (отримання) та оплату документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, здійснює сторона-1 та/або її представник; договір купівлі-продажу нерухомості має бути укладений і нотаріально посвідчений не пізніше 01.02.2022 року включно. Згідно з п.4 Попереднього договору, на підтвердження реальних намірів щодо подальшого укладення договору купівлі-продажу нерухомості сторона-2 передала стороні-1 грошові кошти в розмірі 150 010 грн 85 коп., що на день підписання договору відповідало еквіваленту 5 500 доларів США (забезпечувальний платіж). У п.3, п.5, пп.5.1 Попереднього договору сторони погодили вартість нерухомості у сумі 1 500 108 грн 50 коп. (еквівалент 55 000 доларів США) та визначили, що під час оформлення договору купівлі-продажу ця сума зменшується на розмір завдатку і має становити 1 350 097 грн 65 коп. (еквівалент 49 500 доларів США), які підлягають сплаті стороні-1 до 01.02.2022 року включно. Відповідно до п.7 Попереднього договору сторони домовилися, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань з вини сторона-1 остання сплачує штраф у подвійному розмірі забезпечувального платежу, а саме 300 021 грн 70 коп. (еквівалент 11 000 доларів США станом на день підписання Попереднього договору). Натомість у разі порушення умов договору стороною-2 сума завдатку стороні-2 не повертається. Після підписання Попереднього договору, строни обмінялися контактами для подальшої комунікації. Надалі зі сторони позивача було повідомлено, що позивач не встигає привезти кошти з місця свого проживання в м.Маріуполь та сплатити їх відповідачу до 01.02.2022 року, у зв`язку з чим сторони не зможуть укласти договір купівлі-продажу в строк, прямо визначений Попереднім договором. При цьому позивач просив «притримати» за ним об`єкт нерухомості та неодноразово запевняв у наявності стійкого наміру укласти угоду. Відповідач, діючи добросовісно та з розумінням життєвих обставин покупця, пішов йому назустріч. За взаємною згодою сторін було погоджено нову орієнтовну дату укладення договору купівлі-продажу - 24.02.2022 року. З огляду на те, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок була розроблена, заява про присвоєння кадастрових номерів подана 20.01.2022 року, а укладення договору купівлі-продажу за домовленістю сторін відтерміновано на кінець лютого 2022 року, державна реєстрація земельних ділянок була здійснена у звичайному робочому порядку 16.02.2022 року, без жодного зволікання з боку відповідача.

За декілька днів до погодженої дати укладення договору купівлі-продажу позивач підтвердив, що прибуде безпосередньо 24.02.2022 року, оскільки через значну завантаженість на роботі не має можливості виїхати з Маріуполя до м. Києва раніше. Унаслідок повномасштабного вторгнення, яке розпочалося 24.02.2022 року, заплановане укладення договору купівлі-продажу фактично стало неможливим, і угода в цей день не відбулася. Після цього позвач повідомив відповідача, що йому вдалося виїхати з м.Маріуполь лише на початку березня (орієнтовно 05.03.2022-06.03.2022), та знову підтвердив, що його намір придбати спірний об`єкт нерухомості залишається незмінним. Таким чином, із наведених обставин вбачається, що до моменту повномасштабного вторгнення саме покупець ініціював відтермінування строків укладення договору, відповідач діяв добросовісно, виконував взяті на себе обов`язки та забезпечив належну підготовку до укладення основного договору, а унаслідок відключення нотаріусів від державних реєстрів до квітня 2022 року, укладення договору купівлі-продажу в цей період було фактично неможливим з причин, що не залежали від відповідача.

У пункті 4 Попереднього договору сторони погодили, що сума 150 010 грн. 85 коп. є забезпечувальним платежем (завдатком) на підтвердження дійсних намірів укласти договір купівлі-продажу. Тобто сторони прямо надали цій сумі правовий статус завдатку, а не авансу. Більш того, умовами пункту 7 Попереднього договору сторони погодили спеціальні наслідки на випадок невиконання зобов`язань: у разі порушення умов договору з боку покупця сплачена ним гарантійна сума (завдаток) не повертається та залишається у розпорядженні продавця; у разі порушення з боку продавця - він сплачує штраф у подвійному розмірі забезпечувального платежу. Таким чином, сплачена сума виконує подвійну функцію: і завдатку (ст.570 ЦК України), і договірної санкції (неустойки) за невиконання зобов`язання з боку покупця. Фактичні обставини справи свідчать, що саме позивач не сплатив у погоджені строки решту вартості об`єкта; ініціював відтермінування укладення договору; після відновлення можливості укладати угоди протягом тривалого часу (2022-2024 роки) не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання своїх договірних обов`язків (не здійснив оплату, не з`явився для укладення договору, не направив належних письмових пропозицій); звернувся з вимогою про повернення коштів лише через значний час після спливу строків, передбачених Попереднім договором. Натомість відповідач виконав покладені на нього підготовчі дії (оформлення документації, поділ і реєстрація земельних ділянок), неодноразово йшов назустріч позивачу, погоджуючи відтермінування та збереження первісної ціни об`єкта. За таких обставин неукладення основного договору купівлі-продажу обумовлене неналежною поведінкою і бездіяльністю позивача, який не здійснив залежних від нього дій для виконання Попереднього договору. Вважає, що сплачена сума в розмірі 150 010 грн 85 коп., яку сторони прямо визначили як завдаток і забезпечувальний платіж, не підлягає поверненню, а відповідно до п.7 Попереднього договору правомірно залишається у відповідача як договірна неустойка (штраф) за порушення зобов`язання з боку покупця та не може бути стягнута з відповідача в судовому порядку. Також, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума грошових коштів в еквіваленті 11 000 даларів США станом на дату виконання судового рішення.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду, що фактичні розрахунки між сторонами за Попереднім договором здійснювалися виключно у гривні, а не в доларах США. Сума 150 010 грн. 85 коп. була сплачена в національній валюті, а посилання в договорі на 5 500 та 11 000 доларів США має характер орієнтовного еквівалента на дату укладення договору, а не самостійного грошового зобов`язання в іноземній валюті.

Крім того, у даному випадку мова йде не про виконання основного грошового зобов`язання за Попереднім договором (оплату вартості об`єкта нерухомості), а про застосування штрафних санкцій у вигляді сплати подвійного розміру завдатку у разі порушення договору з боку продавця. Такі санкції є мірою цивільно-правової відповідальності, а не самостійним грошовим зобов`язанням за договором. Сторони не передбачили в Попередньому договорі, що розмір штрафних санкцій (подвійного розміру завдатку) має визначатися на день їх сплати відповідно до офіційного курсу долара США за даними НБУ, як того вимагає ст.533 ЦК України для зобов`язань, еквівалент яких визначений в іноземній валюті. Натомість умова договору сформульована таким чином, що у разі порушення договору з вини продавця він має сплатити подвійний розмір уже сплаченого завдатку, тобто подвійну суму, внесену у гривнях, яка збільшенню чи перерахунку не підлягає. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій в еквіваленті 11 000 доларів США станом на дату виконання судового рішення не ґрунтується ні на умовах Попереднього договору, ні на приписах ЦК України.

Позивачем подано відповідь на відзив від 12.01.2026 року, у якому звертає увагу, що у відзиві стороною відповідача не заперечується того факту, що Попередній договір від 24 грудня 2021 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п.8 Договору, сторони констатували, що саме вищевказаний договір не є фіктивним чи удаваним та сторони повністю усвідомлюють свої права та ообов`язки за договором, відповідно сторона відповідача була обізнана, що всі обов`язки та права за цим договором існують саме між позивачем та відповідачем. ОСОБА_1 не уповноважував жодних третіх осіб представляти його інтереси за цим Договором після його укладання, а тому посилання відповідача, без надання належного письмового доказу, домовленостей із уповноваженою особою, є лише способом ввести суд в оману щодо дійсних обставин справи. Й, як стверджує відповідач, третя особа повідомила іншій третій особі про неможливість сплатити кошти відповідачу до 01.02.2022 року, є хибним за визначенням з наступних підстав. Позивач за Договором від 24.12.2021 року мав обов`язок сплатити кошти до 01.02.2022 року включно і лише при оформленні договору купівлі-продажу, що підверджується п.п.5, 5.1 Договору. Об`єкту купівлі-продажу не існувало станом на 01.02.2022 року внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, що підверджується власноручно поданими стороною відповідача доказами. Такий об`єкт з`явився лише станом на 16.02.2022 року, а відтак укладання договору купівлі-продажу об`єктивно неможливе, як і неможивим є передання суми коштів, передбачених п.п.5, 5.1 Попередного договору. Саме сторона відповідача за договорм від 24.12.2021 року зобов`язалась здійснити до 01.02.2022 року підготовку, збір (отримання) та оплату документів, необхіних для укладення договору купівлі-продажу нерухоромого майна, але не зробила цього, тобто порушила умови договору. Відповідач стверджує, що сторони за взаємною згодою погодили нову орієнтовну дату укладення договору купіві-продажу - 24.02.2022 року, на що позивач категорично заперечує та вказує, що жодних нових дат укладання договору позивач не погоджував. Більш того, такі твердження стороною відповідача спростовуються вимогами чинного законодавства України. Згідно ч.3 ст. 635 ЦК України істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. А відповідно до ст.654 ЦК України, будь які зміни до договору вчиняються у тій же формі, що і договір. Таким чином, оскільки термін (строк) укладання основного правочину є істотною умовою попереднього договору, будь-які змін до такого строку мали бути внесені письмовим нотаріально посвідченим правочином. Оскільки чинне законодавство передбачає саме таких спосіб доказування зміни основних умов правочину, то будь-які показання свідків з даного приводу є неналежним доказом та недопустими доказом (ч.2 ст.78 ЦПК України ). Більш того, як встановлено ч.3 ст.635 ЦПК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач визнає, що станом на 01.02.2022 року не виконав свого обов`язку щодо підготовки, збору (отримання) та оплати документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу земельнї ділянки, об`єкту купівлі-продажу станом на 01.02.2022 року не існувало, а відтак всі зобов`язання позивача з 01.02.2022 року припинились внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та відсутності об`єкта купівлі-продажу, який відповідач зобов`язався створити шляхом поділу земельної ділянки до 01.02.2022 року. Будь-які домовленості третіх осіб з відповідачем, які виникли після 01.02.2022 року не мають до позивача та до Попереднього договору від 24.12.2021 року жодного відношення. Відповідач стверджує, що позивач не направив жодної пропозиції про укладення основного Договору, однак направлення такої пропозиції умовами попереднього Договору не передбачене. Крім того, якщо відповідач стверджує, що така пропозиція мала бути направлена, то має надати пояснення і відсутність такої письмової пропозиції від відповідача до позивача, оскільки саме на відповідача покладався обов`язок зібрати до 01.02.2022 року всі документи, необхідні для укладення договору. Посилання відповідача на те, що з письмовою вимогою про сплату кошті позивач звернувся лише 31.10.2024 року, також не має жодного значення для справи, оскільки виключно позивач маже розпоряджатися своїми правами в межах строку позовної давності, що жодним чином не впливає на факт невиконання відповідачем умов Попереднього договору від 24.12.2021 року. Відповідач намагається власне тлумачення видати за дійсні обставини справи, що не відповідає обставинам справи та доказам. Всупереч твердження відповідача, позивач не уповноважував жодних осіб представляти свої інтереси за спірним догором, що підверджується і відсутністю у відповачів жодних встановлених законодавством України документів, що посвідчують право будь-яких третіх осіб представляти інтереси позивача. Всупереч доводам відповідача, позивач не вчиняв жодних дій для ініціювання відтермінування укладеного договору чи його умов. Більш того, такі зміни можуть бути внесені лише додатковою угодою до договору від 24.12.2021 року з її нотаріальним посвідченням. Доказів такого відтермінування відповідачем не подано. Всупереч твердженням відповідача, ним не було виконано обов`язку щодо підготовки, збору (отримання) та оплати документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу земельнї ділянки до 01.02.2022 року, що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у м.Києві та Київській області від 19.09.2024 №29-10-0.223-8925/2-24, відповідно до якого поділ земельної ділянки відбувся лише 16.02.2022 року. Позивач не мав обов`язку вчиняти жодних дій після 01.02.2022 року в силу імперативних вимог ч.3 ст. 635 ЦПК України, відповідно до яких зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором. Неможливість укладення основного договору, які і неможливість оплати позивачем вартості неіснуючого об`єкту купівлі-продажу, є наслідком невиконання відповідачем свого обов`язку підготувати, зібрати (отримати) документи, що були необхідні для укладення договору до 01.02.2022 року. Всупереч у розумінні законодавства твердженням відповідача про звернення з вимогою про повернення коштів через значний час, загальний строк позовної давності для таких вимог становить 3 роки, у зв`язку із чим позивач міг звернутися з такими вимогами у будь-який момент в межах цього строку. Враховуючи викладене, надані відповідачем доводи та докази не спростовують по суті підстав позову.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачем не подано.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіда на відзив, заперечення на відповідь на відзив, реалізовані стороними процесуальні права, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за участі сторін.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Предметом позову у даній справі є стягнення за умовами пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року зпродавця у зв`язку з неукладенням основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, з його вини, на користь покупця суми забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 грн. 70 коп. у якості штрафу, що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 доларів США 00 центів (а.с.13-14).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що 24.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотарвального округу Пшеничною В.Р., зареєстрований в реєстрі за № 777, за умовами пункту 1 якого ОСОБА_2 (сторона - 1) зобов`язався продати ОСОБА_1 (сторона - 2) 1/6 частину земельної ділянки, що буде поділена в майбутньому із земельної ділянки кадастровий номер 0:96:046:0037, орієнтовно четверта з ліва на право, що належить ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельої ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. 15.06.2021 року за реєстровим номером 1636, а ОСОБА_1 зобов`язується купити об`єкт нерухомості - вищезазначену 1/6 частину земельної ділянки (а.с.14, 14).

При цьому, у пункті 1 Попереднього договору від 24.12.2021 року сторони домовились, що: а) підготовкою, збором (отримання), оплатою документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу нерухомості буде займатися ОСОБА_2 (сторона - 1) та/або його представники, а сам б) договір купівлі-продажу нерухомості має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 01.02.2022 року включно.

За умовами пункту 4 Попереднього договору від 24.12.2021 року на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу нерухомості, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав гроші в сумі 150 010 (сто п`тдесят тисяч десять) грн. 85 коп., що на день підписання Попереднього договору є еквівалентом суми 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів (а.с.13-14).

Відповідно до пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року сторони домовились про те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання за цим Договором, винна у такому порушенні сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі: у разі порушення умов договору строною - 1 ( ОСОБА_2 ) - він повертає строні - 2 ( ОСОБА_1 ) суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів, а в разі порушення умов договору сторою - 2 ( ОСОБА_1 ), строна - 1 ( ОСОБА_2 ) не повертає йому суму внесеного ним завдатку.

Станом на 01.02.2022 року договір купівлі-продажу земельної ділянки сторонами не був укладений та нотаріально посвідчений з причин невиконання відповідачем взятого на себе обов`язку відповідно до пункту 1 Попереднього договору від 24.12.2021 року щодо підготовки документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу у строк до 01.02.2022 року включно.

Так, відповідно до відомостей, наданих на запит позивача Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві та Київській області від 19.09.2024 № 29-10-0.223-8925/2-24, земельна ділянка з кадастровим номером :96:046:0037, яка розташована: АДРЕСА_1 , площею 0,1042 га, належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .

При цьому, за умовами Попереднього договору від 24.12.2021 року ОСОБА_2 був зобов`язаний до 01.02.2022 року включно здійснити поділ земельної ділянки з кадастровим номером :96:046:0037 на 6 (шість) частин та укласти з позивачем договір купівлі-продажу однієї з шести сформованих в результаті поділу земельних ділянок.

Поділ вказаної земельної ділянки відбувся не у визначений Попереднім договором сторонами строк - до 01.02.2022 року включно, а 16.02.2022 року, що підтверджується, як визнанням відповідачем, так й листом ГУ Держгеокадастру у м.Києві та Київській області від 19.09.2024 №29-10-0.223- 8925/2-24, про земельні ділянки з кадастровими номерами:

6) :96:046:0120 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 24.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 2027 фізичній особі - ОСОБА_3 ;

7) :96:046:0121 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 18.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 2616 фізичній особі - ОСОБА_4 ;

8) :96:046:0122 - зареєстрована за ОСОБА_2 ;

9) :96:046:0123 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 11.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 1073 фізичній особі - ОСОБА_5 ;

10) :96:046:0124 - відчужена ОСОБА_2 та належить на піставі договору купівлі-продажу від 06.03.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 530 фізичній особі - ОСОБА_6 та на підставі договору дарування від 26.06.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Петровою О.М. за № 810 фізичній особі ОСОБА_7 ;

6) :96:046:0125 - відчужена ОСОБА_2 на піставі договору купівлі- продажу від 16.07.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Легким В.В. за № 1825 фізичній особі - ОСОБА_8 (а.с.15-16, 17-18, 19-29)

А відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, щодо яких було здійснено поділ, вбачається, що дата формування - 16.02.2022 року, при цьому, заяву (запит) ОСОБА_2 подано 02.02.2022 року, що суперечить даті, визначеній у Попередньому договорі - не пізніше 01.02.2022 року (а.с.217-239).

Відтак, невиконання умов Попереднього договору від 24.12.2021 року у строк не пізніше 01.02.2022 року включно відбулось з вини відповідача, який має, як винна сторона, сплатити позивачу штраф: суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) гривня 70 копійок, що на день підписання цього договору є еквівалентом 11000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Продавець, за положенням пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року, у зв`язку з неукладенням основного договору з його вини зобов`язаний сплатити штраф ОСОБА_1 суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентом 11000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Так, відповідно до 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання за цим Договором, винна у такому порушенні сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі: у разі порушення умов договору строною -1 ( ОСОБА_2 ) - він повертає строні - 2 ( ОСОБА_1 ) суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів, а в разі порушення умов договору сторою - 2 ( ОСОБА_1 ), строна - 1 ( ОСОБА_2 ) не повертає йому суму внесеного ним завдатку.

Попередній договір від 24.12.2021 року, як встановлено судом, не розірвано, недійсним не визнано, його умови є чинними.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У цій справі, за встановлених обставин, встановлено, що договір купівлі-продажу, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було у визначений строк - до 01.02.2022 року включно, а тому суд доходить висновку, що передані позивачем відповідачу грошові кошти у сумі 150 010 грн. 85 коп., що на день підписання Попереднього договору є еквівалентом суми 5 500 доларів США 00 центів, є забезпечувальним платежем/завдатком, й наслідки невиконання або неналежного виконання зобов`язання за цим Договором (пункт 7), зобов"язують винну у такому порушенні сторону (відповідача) сплатити іншій стороні (позивачу) штраф у розмірі: у разі порушення умов договору строною - 1 ( ОСОБА_2 ) - він повертає строні - 2 ( ОСОБА_1 ) суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Так, відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст.571 ЦК Україния, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦПК України).

За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Наслідки порушення попереднього договору однією зі сторін розкриті у частині другій статті 635 ЦК України. І вони застосовуються, якщо інше не встановлено тим самим попереднім договором або актами цивільного законодавства.

При цьому відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Умовами Попереднього договору від 24.12.2021 року сторони погодили наслідки у разі неукладення основного договору як з вини покупця, так і з вини продавця (у вигляді штрафу) (пункт 7).

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

Аналіз положень ст.ст. 6, 627, 546 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, сторонами також може бути передбачена відповідальність сторін на випадок невиконання тієї або іншої його умови, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

При цьому, відповідно до положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Втім, припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторони від відповідальності, зокрема передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 911/1274/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, й згідно з ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 757/16977/21-ц міститься висновок про те, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (абзац 1 частини першої статті 635 ЦК України).

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 635 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Тлумачення положень частини першої статті 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що за допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21)).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечення виконання зобов`язань, які виникають на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього).

Відповідно, вимога цього позову, яка заснована на положенні пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року, щодо наслідків невиконання зобов"язання за таким договором, за яким винна у такому порушенні сторона ( ОСОБА_2 ) повинна сплатити іншій стороні ( ОСОБА_1 ) штраф: у разі порушення умов договору ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 суму забезпечувального платежу у подвійному рхзмірі - 300 021 грн. 70 коп., є обгрунтованому, такою, що підлягає задоволенню.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17).

У цій справі судом встановлено, щоза умовами пункту 7 Попереднього договору від 24.12.2021 року винна у такому зобов`язанні сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі: у разі порушення умов договору строною - 1 ( ОСОБА_2 ) - він повертає строні - 2 ( ОСОБА_1 ) суму забезпечувального платежу у подвійному розмірі - 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Позивач вказує, що кошти за пунктом 4 Попереднього договору було передано позивачем відповідачу у доларах США - 5 500, а відповідач вказує, що такі кошти були передані позивачем відповідачу у гривнях, як визначено Попереднім договором, й жодна із сторін не надала доказів про те, у якій валюті були передані від позивача до відповідача кошти, суд вважає, що валютою у зобов`язанні сторін відповідно до умов Попереднього договору, його пунктів 3,4, 5, зокрема, 7 визначено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу нерухомості, сторона - 2 отримав гроші в сумі 150 010 (сто п`ятдесят тисяч десять) грн. 85 коп., що на день підписання цього договору є еквівалентон суми 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, є гривня, що на день підписання цього договору є еквівалентон суми 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів.

Згідно зі ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки позивач відповідно до Попереднього договору від 24.12.2021 року передав відповідачу кошти у розмірі 150 010,85 грн., що на день підписання попереднього договору є еквівалентом суми 5 500 доларів США 00 центів (пункт 4), до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України відповідно до умов Попереднього договору, а посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24), за висновками якої позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача подвійсну суму забезпечувального платежу еквіваленту 11 000 доларів США, вважаючи, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення, не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки у таких зобов`язання стосувалося щодо повернення суми (65 000), еквівалентну дол. США, отриману як плату за об`єкт нерухомості, й така не була визначена у гривнях, проте у цій справі сторони визначили саме кошти у розмірі 150 010,85 грн., що на день підписання попереднього договору, є еквівалентом суми 5 500 доларів США 00 центів (пункт 4), а тому очевидним є зобов`язання у спірних правовідносинах визначені у гривні, які є еквівалентом до суми визначеної доларах США, й покладається в основу рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 ЦК України. У частинах 3 та 4 статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення (з`ясування) його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.

У цій справі, зазначивши про необхідність повернення коштів у розмірі 150 010,85 грн., що на день підписання попереднього договору, які є еквівалентом суми 5 500 доларів США 00 центів (пункт 4), сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів, яка підлягає поверненню за цим зобов`язанням, є гривня (150 010,85 грн.), що на день підписання попереднього договору, які є еквівалентом суми 5 500 доларів США 00 центів (пункт 4). Тобто змістом зобов`язання є повернення заборгованості в розмірі 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 (сімдесят) коп., що на день підписання договору 24 грудння 2021 року є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США.

Суд вважає, що валюту платежу сторони у Попередньму договорі визначили.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір), сплачений позивачем в сумі 4 576 грн. 73 коп. (а.с.9), стягнути з відпвідача на користь на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, ст.ст.6, 11, 524, 526, 533, 546, 549, 570, 571, 626, 627, 629, 635 ЦК України , керуючись п.9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми забезпечувального платежу за наслідком невиконання умов попереднього договору,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РОНОКПП - НОМЕР_2 , 300 021 (триста тисяч двадцять одна) грн. 70 (сімдесят) коп., що на день підписання договору 24 грудня 2021 року є еквівалентом 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США - подвійну суму забезпечувального платежу за наслідком невиконання умов попереднього договору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РОНОКПП - НОМЕР_2 , 4 575 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 73 (сімдесят три) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: