Провадження № 6/947/54/26
УХВАЛА

10.02.2026

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Луняченко В.О.

За участі секретаря Макаренко Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення від 18.12.2025 у справі №947/43224/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 79020,00 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Із заявою про розстрочення виконання судового рішення 07.01.26 року звернулася ОСОБА_1 та просить розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців.

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 , не має можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі враховуюче її скрутне матеріальне становище, зазначаючи, що вона не має у власності нерухомого майна, отримує мінімальну заробітну плату що підтверджується довідкою про доходи, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України.

Уачники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження » у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч.5ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є право перетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

У даному випадку, при розгляді питання розстрочення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 79020,00 гривень, суд приходить до висновку про необґрунтованість даних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розстрочення рішення суду, з наступних підстав:

По перше судом враховується, що сама заборгованість виникла саме у зв`язку з неналежним виконання зобов`язань з часткового погашення суми кредиту, яка за договором №1012488 від 21.09.2023 становить 15000 гривень, строк кредитування 12 місяців ( 360 днів), для чого було скалдено відповіданий гарфік платежів з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, вихрдячі з припущення,, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Тим більше що при постановленні рішення, суд приймав до уваги визначені у відзиві пояснення. Таким чином саме наналежне виконанн взятих на себе зобов`язань з повренення кредитних коштів відповідачем стали підставою для нарахування заборгованості за кредитним договором.

Таким чином можливо зробити висновок, що з боку заявника ( боржника) існує намагання не розстрочити виконання рішення суду, а фактично здійснити відкладення його примусового виконання.

Керуючись ст.259-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення від 18.12.2025 у справі №947/43224/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УНО Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 79020,00 гривень строком на 12 місяців - відмовити.

Повна ухвала буде виготовлена судом протягом п`яти днів з дня постановлення її резолютивної частини.

Ухвала може бути оскаржена в Одеський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення в порядку ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У зв`язку з тривалими стабілізаційними, аварійними відключеннями електроенергії та або повної відсутності електропостачання, повна ухвала 23.02.26.

Суддя В. О. Луняченко