Справа № 950/2143/25
Номер провадження 2/950/88/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценка В. А.,

за участю секретаря Радковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 5040137, згідно якого їй було надано кредит в сумі 12 000 грн. 00 коп. строком до 15.07.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

27.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 78-МЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року, яка станом на 16.07.2025 року склала 40 735 грн. 94 коп., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 720 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за відсотками 30 655 грн. 94 коп., прострочена заборгованість за комісією 360 грн. 00 коп. перейшло до позивача.

Відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконує, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року в сумі 40 735 грн. 94 коп. та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідачка у судове засідання теж не з`явилася, її представник у наданому суду відзиві проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це їх необґрунтованістю, оскільки кредитний договір № 5040137 від 15.06.2021 року був укладений без дотримання передбаченої законодавством письмової форми, позивачем не надано доказів перерахування на користь відповідачки грошових коштів згідно вказаного кредитного договору, а відсотки за користування кредитом, крім суми розміром 1 368 грн. нараховані поза межами погодженого сторонами строку, на який надано кредит.

Також представник заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення комісії, нарахованої відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору в сумі 360 грн. і послався на те, що визначений позивачем розмір правової допомоги є завищеним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З правил, заявки-анкети, договору, графіку, паспорта споживчого кредиту, довідки, платіжного доручення, відомості та листа (а.с. 14-31, 93), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 5040137, згідно якого їй було надано кредит в сумі 12 000 грн. 00 коп. строком до 15.07.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом та узгоджено графік погашення заборгованості.

З договору, витягу, акту, платіжної інструкції (а.с. 31-37), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 27.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 78-МЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року, яка станом на 16.07.2025 року склала 40 735 грн. 94 коп., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 720 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за відсотками 30 655 грн. 94 коп., прострочена заборгованість за комісією 360 грн. 00 коп. перейшло до позивача.

З досудової вимоги (а.с. 37), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що досудовою вимогою від 10.07.2025 року № 21492803 позивач повідомив відповідачку про необхідність негайного погашення заборгованості за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року у розмірі 40 735 грн. 94 коп.

З виписки (а.с. 38), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якого є інші види кредитування.

З виписки, договору, ордеру (а.с. 39-41), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 01.07.2025 року між адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І. та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість правової допомоги.

З акту, опису (а.с. 40-41), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості адвокат Усенко М.І. надав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» правничу допомогу оцінену на суму 8 000 грн.

З платіжної інструкції (а.с. 45), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що при поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, між сторонами склалися цивільні правовідносини, позовні вимоги пов`язані з спорами, що виникають із кредитних договорів і підлягають до задоволення частково, так як в судовому засіданні було встановлено, що 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 5040137, згідно якого їй було надано кредит в сумі 12 000 грн. 00 коп. строком до 15.07.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

27.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 78-МЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року, яка станом на 16.07.2025 року нарахована в сумі 40 735 грн. 94 коп., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 720 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за відсотками 30 655 грн. 94 коп., прострочена заборгованість за комісією 360 грн. 00 коп. перейшло до позивача.

Вказані обставини були встановлені з пояснень сторін і матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст. 207 ЦК України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно до ч.2 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до с. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Суд бере до уваги, що згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, що15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 5040137, згідно якого їй було надано кредит в сумі 12 000 грн. 00 коп. строком до 15.07.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

27.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 78-МЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року, яка станом на 16.07.2025 року нарахована в сумі 40 735 грн. 94 коп., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 720 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за відсотками 30 655 грн. 94 коп., прострочена заборгованість за комісією 360 грн. 00 коп. перейшло до позивача.

Вказані обставини були встановлені з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні (а.с. 4-38, 93).

Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на день укладення сторонами кредитного договору) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про електронно цифровий підпис» електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа; засіб електронного цифрового підпису -програмний засіб, програмно-апаратний або апаратний пристрій, призначені для генерації ключів, накладення та/або перевірки електронного цифрового підпису; особистий ключ - параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу; відкритий ключ - параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису.

Суд вважає, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України.

При цьому, суд бере до уваги, що договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 22), а під час виконання цього договору на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» 15.06.2021 року зараховано 12 000 грн. (а.с. 93).

Тому суд не може взяти до уваги доводи представника відповідачки в тій частині, що кредитний договір № 5040137 від 15.06.2021 року був укладений без дотримання передбаченої законодавством письмової форми, а позивачем не надано доказів перерахування на користь відповідачки грошових коштів згідно вказаного кредитного договору

Разом з тим, суд враховує, що кредитний договір укладено 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 на строк до 15.07.2021 року і він передбачав надання кредиту в сумі 8 000 грн. 00 коп. та сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 1 368 грн. (а.с. 22). Інші відсотки за користування кредитом крім суми розміром 1 368 грн. нараховані поза межами погодженого сторонами строку, на який надано кредит.

Крім того, суд бере до уваги, що 10 червня 2017р. набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2. ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017рр. №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

На підставі ч.6 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019р. у справі №524/5152/15 (провадження №61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Ч.1 та ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022р. у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 1.5.1 Договору про споживчий кредит №5040137 від 15 червня 2021р. комісія за надання кредиту складає 360,00 грн.

З наданих позивачем документів не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Товариства, пов`язані з наданням кредиту, розрахунково-касовим обслуговуванням, Товариством в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу.

Оскільки надання кредиту, розрахунково-касове обслуговування це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця.

Тому суд вважає, що за таких обставин положення пункту 1.5.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплатити плату за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» а позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 360,00 грн. є необґрунтованою.

В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним в силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України вимоги представника позивача щодо стягнення вартості правничої допомоги задовольнити частково.

Згідно ч. 1, п.п. 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, в частині стягнення судових витрат суд бере до уваги, що питання розподілу судових витрат, у тому числі і витрат на оплату послуг адвоката, вирішується за наслідками розгляду справи і враховує доводи представника позивачки щодо необхідності стягнення коштів на оплату правничої допомоги, так як останнім на обґрунтування своїх вимог до суду подановитяг з реєстру адвокатського об`єднання, договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт та детальний опис виконаних робіт та ордер адвоката, з яких вбачається, що вартість наданої позивачу професійної правничої допомоги оцінена на суму 8 000 грн.

Доказів про надання позивачу професійної правничої допомоги на іншу суму суду не надано.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що представником позивача під час розгляду спору було надано усну консультацію, складено та поданопозовну заяву, він витрачав свій час на ознайомлення з матеріалами судового провадження та погодження правової позиції з клієнтом.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, суд враховує доводи представника відповідача в тій частині, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи і вважає необхідним за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Тому, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 9 720 грн. 00 коп., - залишку по тілу кредиту, 1 368 грн. - нарахованих процентів, що разом становить 11 088 грн. та на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 3 000 грн. 00 коп., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним відшкодувати позивачці сплачений нею судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 12, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 203, 205, 207, 215, 526, 536, 626, 628, 638, 639, 1047 - 1049, 1054, 1055 ЦК України; ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 1 Закону України «Про електронно цифровий підпис», ст.ст. 1, 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування»;

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами: , НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ «КРЕД АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4 поверх) заборгованість за кредитним договором № 5040137 від 15.06.2021 року в сумі 11 088 грн. 94 грн., до складу якої входять 9 720 грн. 00 коп., - залишку по тілу кредиту і 1 368 грн. - нарахованих процентів, сплачений судовий збір в сумі 649,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Володимир СТЕЦЕНКО