КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані від її імені та в її інтересах адвокатом Кузьмич Тетяною Євгеніївною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року та на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення заборгованостізі сплати аліментів та збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та збільшення розміру аліментів, згідно з яким просила:

1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у сумі 25 568,00 грн. та пеню у сумі 21 349,28 грн.;

2) змінити розмір аліментів, що підлягають сплаті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з договором про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 05.08.2014 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття;

3) змінити розмір аліментів, що підлягають сплаті ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з договором про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 05.08.2014, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, на період навчання у вищому навчальному закладі до досягнення 23 років;

4) покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 04.09.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харків.

За час шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова.

02.08.2006 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова.

У подальшому, у позивачки та відповідача народилася ще одна донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

05.08.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3629, згідно з умовами якого аліменти та додаткові витрати на дітей, становить єдину фіксовану грошову суму на обох дітей разом - 1 000,00 грн. Вказана грошова сума підлягає індексації відповідно до закону та з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного року (п. 4.1 договору).

Однак, починаючи з 2024 року виплата аліментів припинилася повністю і за період з 01.01.2024 по 20.09.2024 позивач не отримала жодного платежу по аліментах на дітей від відповідача.

Зауважила, що у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів за 2024 рік у розмірі 46 917,28 грн., яка підлягає стягненню з останнього з урахуванням неустойки (пені) за весь період прострочення.

Крім того, посилаючись на те, що розмір аліментів, визначений за домовленістю сторін у договорі від 2014 року, є неспіврозмірним із витратами, понесення яких потребують діти для повноцінного, гармонійного та всебічного розвитку, просила суд збільшити розмір аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_4 та повнолітню дитину, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 до 10 000,00 грн. на кожну з дітей.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальний розмір заборгованості за аліментами та пенею у сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією починаючи стягнення з 04.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 04.11.2024 та до закінчення навчання в Університеті Ессекса, але не довше ніж до досягнення ним 23 - х років.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (т. 3 а.с. 239-250А).

Не погоджуючись із рішенням суду, позивачка, звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно застосував фіксовану суму 1 000,00 грн. як базу для розрахунку аліментів на обох дітей разом, не врахувавши ані обов`язок щодо індексації розміру аліментів відповідно до закону, ані законодавчо закріплений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що мало наслідком здійснення неправильно розрахунку розміру заборгованості за аліментами та пені, а відтак призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Вказує, що розрахунок пені за аліментами, здійснений позивачем з дотриманням положень ч. 1 ст. 196 СК України та не суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, яку суд врахував при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вважає, що при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів судом не було належним чином враховано майновий та матеріальний стан відповідача, що спричинило ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Разом з цим, при визначенні розміру аліментів судом не було враховано та належним чином не надано оцінку обсягу витрат на дітей.

Разом з цим вважає, що оскаржуваним рішенням невірно визначено день, від якого слід виходити при присудженні нового розміру аліментів, оскільки вірною датою є 02.10.2024, коли позовну заяву була передано національному оператору поштового зв`язку, а не 04.11.2024, коли позовну заяву було зареєстровано в канцелярії суду.

Як на підставу для скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2025 зазначено, що стороною позивача безпосередньо у тексті позовної заяви було викладено заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовної заяви, яка обґрунтована тим, що на момент подання позову неможливо повно скласти розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та надати їх документальне підтвердження (зокрема, підписати акт приймання-передачі послуг, скласти детальний опис робіт). Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2025 було ухвалено без участі сторін. Позивачці стало відомо про його ухвалення 29.07.2025, після отримання представником позивачки копії судового рішення за допомогою підсистеми «Електронний суд», а тому заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, разом із доказами понесення таких витрат було подано в межах 5-денного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27.11.2025 та від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

12.12.2025 до Київського апеляційного суду надійшли відзиви ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.09.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова.

02.08.2006 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова.

У подальшому, у позивачки та відповідача народилася ще одна донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

05.08.2014 сторонами укладено договір між батьками про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3629 (далі - Договір).

Умовами Договору передбачено наступне:

Місцем проживання дітей батьки визначили проживання дітей з матір`ю. На момент підписання договору - фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (п. 1.3. Договору).

Договором сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів та будь-яких інших видів грошової участі на утримання дітей до моменту досягнення ними повноліття або, у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення (кожної дитини). У зв`язку з тим, що діти, на підставі укладеного договору, постійно проживають разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 (одержувачем) за зазначеною вище адресою, у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, платник надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини у термін, розмірі, формі та порядку, що встановлені цим договором (п. 4.1 Договору).

Грошова сума, що сплачується платником за домовленістю батьків, включаючи аліменти та додаткові витрати на дітей, становить єдину фіксовану грошову суму на обох дітей разом - 1 000,00 грн. Вказана грошова сума підлягає індексації відповідно до закону та з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного року (п. 4.1 Договору).

Виплата грошової суми здійснюється платником щомісячно, не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця за минулий місяць, шляхом перерахування на банківську картку матері № НОМЕР_5 в АТ «УкрСиббанк» (п. 4.3 Договору).

Договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до моменту досягнення дітьми (кожним з них) повноліття або, у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення (п. 5.1 Договору).

По досягненню дітьми чотирнадцятирічного віку, - місце проживання дітей буде додатково визначено за бажанням самих дітей (п. 5.2 Договору).

Встановлено, що відповідач після укладення договору сплачував аліменти не систематично та не у строки, що були узгоджені у п. 4.3 договору. Так, починаючи з 2024 року виплата аліментів припинилася повністю і за період з 01 січня по 20 вересня 2024 року позивач не отримала жодного платежу по аліментах на дітей від відповідача.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.01.2024 по 30.09.2024, здійсненого позивачем, у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів за 2024 рік у розмірі 46 917,28 грн, з яких нараховані, але не сплачені аліменти, - 25 568,00 грн, пеня нарахована за період прострочення - 21 349,28 грн.

Станом на день подачі позовної заяви ОСОБА_4 13 років і вона проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 20.09.2023 № 99465448 та Витягом з реєстру територіальної громади 2024/008196724 від 10.07.2024.

ОСОБА_4 навчається у ТОВ «Новопечерська школа», що підтверджується договором № /H1140/23-25 від 31.01.2023, договором про надання послуг від 01.04.2023 та заявою про приєднання № 1140 від 18.05.2023.

За період з 31.01.2023 по 31.12.2023 загальна вартість освітніх послуг, наданих ОСОБА_4 , становить 204 417,00 грн, що підтверджується копію довідки № 1207 від 08.02.2024, а також платіжною інструкцією № a5a3838f-0f6b-4с74-814е-26еа33883855, сформованою АТ «ОТП Банк».

ОСОБА_1 було здійснено оплату у розмірі 238 848,00 грн. за перший семестр навчання ОСОБА_4 у 2024-2025 році.

Додатковою угодою до договору про харчування № H1140/23-25 від 31.01.2023 передбачено, що вартість послуг харчування, які будуть надані у школі за два семестри, становить суму грошових коштів у гривневому еквіваленті 1 100,00 доларів США. ОСОБА_1 07.05.2024 здійснила оплату послуг харчування за перший семестр навчання ОСОБА_4 у 2024-2025 році у розмірі 21 863,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ee2d9841-0c8e-4f45-a65e-5f5c779b5255, сформованою АТ «ОТП Банк».

Згідно з копій довідок ФОП ОСОБА_5 від 13.09.2024 за 2023-2024 роки ОСОБА_4 відвідувала додаткові курси англійської мови IWonder, які надаються ФОП ОСОБА_5 . Загальна вартість таких курсів за 2023-2024 роки становить 30 000,00 грн.

Також, ОСОБА_4 проходила індивідуальні заняття із репетитором ОСОБА_6 , а вартість таких занять у період з 17.06.2024 по 17.07.2024 склала 47 068,00 грн, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_6 від 13.09.2024.

ОСОБА_4 у період з 17.10.2023 по 22.08.2024 отримувала психологічні консультативні послуги вартістю 51 600,00 грн., що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_7 від 26.08.2024 із додатками.

Станом на день подачі позовної заяви ОСОБА_3 - 22 роки і в Україні вона проживає разом із позивачкою. При цьому встановлено, що ОСОБА_3 навчається сестринській справі у вищому навчальному закладі у Великій Британії, що підтверджується сертифікатом реєстрації від 12.10.2023, виданим Університетом Ессекса.

Відповідно до сертифіката, вступ на програму відбувся 03.10.2022, дата закінчення програми - 22.07.2025. Річна вартість навчання сестринській справі в Університеті Ессекса станом на 2024 року становить 22 100 фунтів стерлінгів.

На період навчання у Великій Британії ОСОБА_3 проживає у гуртожитку Університету Ессекса, а оплата проживання здійснювалась щорічно позивачкою. Згідно із листом про призначення кімнати від 07.08.2023, вартість проживання у гуртожитку за період з 30.09.2023 по 31.08.2024 склала 7 078,16 фунтів стерлінгів.

Наданими позивачем копіями платіжних документів підтверджується оплата 7 497 фунтів стерлінгів за проживання ОСОБА_3 у 2024-2025 роках (навчальному році). Окрім цього, для підтвердження додаткових витрат, пов`язаних із навчанням ОСОБА_3 , до позовної заяви додано довідки про отримання платежів, видані Університетом Ессекса.

Також, в матеріалах справи наявні акти виконаних робіт від ТОВ «Німецька стоматологія», які підтверджують регулярне надання стоматологічних послуг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені, суд першої інстанції виходив з того, що у п. 4.1 Договору від 05.08.2014, укладеного між батьками про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей, грошова сума, що сплачується платником за домовленістю батьків, включаючи аліменти та додаткові витрати на дітей, становить єдину фіксовану грошову суму на обох дітей разом - 1000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції при обрахуванні заборгованості зі сплати аліментів та пені виходив із визначеного у договорі розміру аліментів на обох дітей - 1000,00 грн. та дійшов висновку, що загальний розмір заборгованості за аліментами та пенею за період з 01.01.2024 по 30.09.2024 складає 16 000,00 грн., з якого: 8000 грн. - заборгованість за аліментами та 8000 грн. пені за прострочення сплати аліментів, що обмежується 100 відсотками заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (частини перша, друга статті 189 СК України).

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачкою та відповідачем було укладено договір про проживання і виховання дітей та сплату аліментів, у пункті 4.1. якого сторони погодили, що грошова сума, що сплачується платником за домовленістю батьків, включаючи аліменти та додаткові витрати на дітей становить єдину фіксовану грошову суму на обох дітей разом - 1000 (одна тисяча) гривень.

ОСОБА_8 , у поданих до суду першої інстанції заявах по суті справи, не заперечував, що з січня 2024 року припинив сплачувати аліменти за договором, укладеним з позивачкою про проживання і виховання дітей та сплату аліментів, посилаючись на скрутний матеріальний стан. При цьому зауважував, що до моменту виникнення заборгованості ним сплачувалися аліменти на обох дітей у розмірі однієї тисячі гривень щомісячно.

Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір між батьками про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 05.08.2014 містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, а саме: розмір та строки виплати аліментів на утримання дітей, що відповідає їх інтересам та є обов`язковими для сторін договору. Договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Так, у п. 4.1. Договору сторони погодили, що грошова сума, що сплачується платником за домовленістю батьків, включаючи аліменти та додаткові витрати на дітей, становить єдину фіксовану грошову суму на обох дітей разом - 1 000,00 грн. Вказана грошова сума підлягає індексації відповідно до закону та з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного року

Суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості, виходив із розміру аліментів, із встановленого у п. 4.1. Договору розміру аліментів.

Позивач з такими твердження суду не погодилась, оскільки вважає, що при обрахуванні розміру заборгованості слід виходити із мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги відхиляє, оскільки у договорі сторони визначили конкретний розмір аліментів на обох дітей, який відповідач мав сплачувати щомісячно та який слід брати за основу при обрахуванні заборгованості зі сплати аліментів за договором.

Разом з цим, слід врахувати, що при визначенні розміру заборгованості у більшому розмірі, аніж встановлено у п. 4.1. Договору, позивачкою належними, допустимими та достатніми доказами не було доведено, що відповідачем сплачувалися аліменти у більшому розмірі, ніж було визначено сторонами у договорі, з врахуванням усіх положень договору, зокрема шляхом внесення змін до договору чи шляхом укладення додаткових угод. До того ж, відповідач визнав, що ним сплачувалися аліменти у погодженому сторонами в договорі, тобто у розмірі однієї тисячі гривень на обох дітей щомісячно.

Колегія суддів зауважує на тому, що у ст. 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Водночас батьки дітей, які мають намір укласти договір про сплату аліментів, не обмежені положеннями, які викладені у зазначеній статті, оскільки положення зазначеної норми законодавства застосовуються при визначенні розміру аліментів судом.

У цій справі, позивачкою та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір, в якому сторони погодили та визначили розмір аліментів, включаючи додаткові витрати, у твердій грошовій сумі, що складає одну тисячу гривень на місяць на обох дітей. Положення про те, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного року, яке викладене у п. 4.1. Договору, та яке слід застосовувати при обрахуванні розміру заборгованості, як про це просить позивач, не є обов`язковим для застосування судом, з огляду на визначення сторонами договору конкретного розміру аліментів.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 належно не виконує умови укладеного договору між батьками про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 05.08.2014, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 8000 грн., виходячи із щомісячного розміру аліментів, що становить 1000 (одну тисячу) гривень.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Врахувавши конкретні обставини справи, а також те, що відповідачем не було спростовано наявності вини у виникненні заборгованості і останній не заперечував щодо виникнення у нього заборгованості зі сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів, обмежившись сукупним розміром заборгованості, на який вона нараховується, урахувавши при цьому позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21.

В частині доводів апеляційної скарги про збільшення розміру аліментів, колегія суддів зауважує наступне.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Ураховуючи зміст наведених правових норм, розмір аліментів, визначений за домовленістю батьків або за рішенням суду, не вважається незмінним. Тобто, у зв`язку зі мною обставин, один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. При цьому, платник аліментів може звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів у разі погіршення матеріального становища чи стану здоров`я.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду першої інстанції з вимогами про збільшення розміру аліментів, позивачка посилалась на те, що встановлений розмір аліментів за домовленістю між батьками не відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів для дитини відповідного віку, а також зауважувала про те, що аліментів у розмірі однієї тисячі на обох дітей недостатньо для забезпечення базових потреб дітей, не враховуючи додаткових витрат на дітей.

Встановивши істотні обставини у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, встановленого договором про проживання і виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 05.08.2014 до 3000 гривень, на кожну дитину, щомісячно.

При цьому, визначаючи розмір аліментів на дітей суд урахував, що на час звернення із позовною заявою до суду, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» було установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3 196,00 грн., а також той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття та втратила правовий статус дитини, проте на час звернення із позовною заявою навчалась сестринській справі у вищому навчальному закладі у Великій Британії, а тому потребувала матеріальної допомоги батьків під час проходження навчання у вищому навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в силу віку діти зростають та потребують більших матеріальних витрат на щомісячне їх утримання, а тому кожен із батьків повинен забезпечити достатній рівень життя для дитини відповідного віку.

Щодо присудженого судом першої інстанції розміру аліментів на обох дітей, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що утримання дітей покладається на обох батьків рівномірно, а у сукупності із присудженим розміром аліментів, які підлягають до сплати батьком дітей та часткою матері, сукупний розмір аліментів на кожну із дітей є достатнім для забезпечення базових потреб дітей.

Посилання апелянта на те, що у відповідача є матеріальна спроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведені до суду обґрунтування щодо матеріального стану відповідача є виключно припущеннями, а з долучених до матеріалів справи доказів, неможливо встановити реальний матеріальний стан відповідача. При цьому, слід зважати на те, що у відповідача на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

В частині посилань позивача на те, що діти навчаються у навчальних закладах на платній основі, потребують нових речей, а також про те, що ОСОБА_4 на платній основі відвідувала додаткові курси англійської мови, індивідуальні заняття з репетиром, отримувала психологічні консультативні послуги, проходила ортодонтичне лікування, а донька ОСОБА_3 на платній основі проживає у гуртожитку у Великій Британії, що у сукупності потребує значних матеріальних витрат, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Тобто, у зв`язку з необхідністю розвитку здібностей дітей, особливостями організації навчального процесу, необхідності у витрат на лікування дітей, позивач не позбавлена права заявити вимоги про стягнення додаткових витрат з батька дитини. Зазначені витрати не є тотожними з витратами на утримання дитини, які можуть бути збільшені в порядку, визначеному ст. 192 СК України.

Твердження відповідача про те, що аліменти на дитину, яка продовжує навчання присуджуються у разі наявності можливості надавати таку допомогу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки при встановленні балансу між інтересами батьків та дитини, право дитини на отримання освіти та на мінімально необхідне утримання є пріоритетним.

Разом з цим, судом відхиляються аргументи відповідача про те, що донька є повнолітньою, а тому судом безпідставно присуджено аліменти, з огляду на те, що судом першої інстанції аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було присуджено у порядку ст. 199 СК України, до закінчення навчання в Університеті Ессекса, але не довше ніж до досягнення нею 23 - х років.

Водночас, слушними є доводи апелянта про те, що оскаржуваним рішенням невірно визначено день, від якого слід виходити при присудженні нового розміру аліментів, оскільки вірною датою є 02.10.2024, коли позовну заяву була передано національному оператору поштового зв`язку, а не 04.11.2024, коли позовну заяву було зареєстровано в канцелярії суду, виходячи з такого.

Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача позовну заяву про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та збільшення розміру аліментів було передано національному оператору поштового зв`язку 02.10.2024, про що свідчить відбитка поштового відділення про прийняття документів, натомість у Печерському районному суді м. Києва позовну заяву було зареєстровано лише 04.11.2024, про що свідчить відбитка штампу Печерського районного суду м. Києва про реєстрацію позовної заяви у суді.

Згідно з частиною 1 статті 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду в день надходження документів (п. 15.2 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

З огляду на таке днем подання позовної заяви є день її надходження до суду, що співпадає з днем її реєстрації в автоматизованій системі документообігу.

Проте, якщо позовна заява надсилалась до суду засобами поштового чи іншого зв`язку, то днем подання позовної заяви слід вважати день здачі її на пошту (передачі іншими відповідними засобами зв`язку).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, проте невірно визначив день, з якого слід присудити стягнення аліментів у новому розмірі, відтак рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року в частині визначення дати, з якої слід присудити стягнення аліментів необхідно змінити, вказавши 02 жовтня 2024 року, замість 04 листопада 2024 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду вищевикладене, рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року в частині визначення дати, з якої слід присудити стягнення аліментів слід змінити, вказавши 02 жовтня 2024 року, замість 04 листопада 2024 року, а в іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Щодо посилань апелянта на незаконність ухвали суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення у даній справі, слід зазначити наступне.

Відмовляючи у стягненні судових витрат на професійну (правничу) допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві вказано, що у зв`язку із розглядом справи позивачка понесла (очікує понести) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 гривень. При цьому вказано, що на час пред`явлення позову неможливо повно скласти розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та надати їх документальне підтвердження, проте такі докази будуть подані позивачем після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З наведеного убачається, що стороною позивача у першій заяві по суті справи повідомлено суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

В додатковій постанові Верховного Суду від 16.12.2024 в справі № 199/9914/22, в додатковій постанові Верховного Суду від 04.12.2024 в справі № 754/2133/23, у постанові Верховного Суду від 11.09.2024 в справі № 710/1367/20, в додатковій постанові Верховного Суду від 11.09.2024 в справі № 904/1101/23 та інших зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

30.05.2025 ухвалено оскаржуване рішення, за відсутності позивачки та її представника у судовому засіданні.

29.07.2025 повний текст оскаржуваного рішення було направлено представнику позивачки у її електронний кабінет

01.08.2025 представником ОСОБА_1 - адвокатом Кузьмич Т.Є. подано до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій остання просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 гривень.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано до суду наступні докази:

- копію договору про надання правової допомоги від 24.06.2024 за № 24-06-2024, укладеного між адвокатом Кузьмич Т.Є. та ОСОБА_1 ;

- копію договору про надання правової допомоги від 24.06.2024 за № 24-06-2024, укладеного між адвокатом Ситніком В.О. та ОСОБА_1 ;

- копію партнерського договору № 24/06/2024 про сумісне надання правової допомоги, укладеного адвокатами Кузьмич Т.Є. та ОСОБА_9 ;

- копію акту № 31/07-25 приймання-передачі юридичних послуг (правової допомоги) до договору про надання правової допомоги № 24-06-2024 від 24.06.2024;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;

- рахунок № 72 від 09.07.2024 на оплату правової допомоги згідно договору від 24.06.2024 за № 24-06-2024 на суму 40 000 грн.;

- виписку по рахунку ОСОБА_10 у АТ «Укрсиббанк» про зарахування 40000 грн. як плати за надання правової допомоги Стреляній С.М.;

Також, у матеріалах справи наявні копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 211, виданого Кузьмич Т.Є. та ордер серії АА № 1491149 від 01.10.2024 на представництво інтересів ОСОБА_1 - адвокатом Кузьмич Т.Є., а також свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001397/10, виданого Радою адвокатів Житомирської області 30.11.2023 - Ситніку В.О.

Згідно розділу 4 договору про надання правової допомоги № 24-06-2024 від 24.06.2024, укладеного між адвокатом Кузьмич Т.Є. та ОСОБА_1 , вартість правової допомоги, яка є предметом цього договору складає: за підготовку юридичної довідки та претензії до боржника - 7000 грн. без ПДВ. Оплата здійснюється протягом 3 (трьох) днів з дати укладення цього договору. За підготовку позовної заяви та представництво інтересів замовника у суді першої інстанції - 40000 грн. без ПДВ. Оплата здійснюється у рази несплати боржником заборгованості за наслідками направлення претензії. Оплата здійснюється протягом 3 (трьох) днів з дати направлення виконавцем рахунку. Правова допомога вважається наданою після складання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Компенсація понесених виконавцем витрат здійснюється замовником відповідно до рахунку-фактури, що наданий виконавцем, протягом 3-х банківських днів.

31.07.2025 було складено акт приймання-передачі юридичних послуг (правової допомоги), за яким загальна вартість правової допомоги, наданої клієнтом адвокатами Кузьмич Т.Є., Ситніком В.О. під час розгляду справи № 757/51469/24-ц у Печерському районному суді м. Києва склала 40000 грн.

Таким чином, підписавши 31.07.2025 акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 24-06-2024 від 24.06.2024, сторони засвідчили факт надання адвокатами Кузьмич Т.Є., Ситніком В.О. професійної правничої допомоги ОСОБА_1 у суді першої інстанції на загальну суму 40000 грн.

З наведеного убачається, що стороною позивача було повідомлено суд про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а після отримання повного тексту судового рішення, протягом п`яти днів було подано заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, що свідчить про дотримання стороною позивача вимог ст. 141, 246 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов помилкового висновку про те, що до закінчення судових дебатів сторона позивача не надала докази, що підтверджують розмір понесених нею витрат на правничу допомогу та не зробила відповідну заяву, про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду вона надасть такі докази, оскільки такі посилання суду спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Висновки суду про те, що заява позивача про розподіл судових витрат (на правову допомогу) не містить обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів є безпідставними, оскільки у позовній заяві позивачем було зазначено про неможливість подання доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу разом з позовною заявою з посиланням на умови договірних відносин позивача з адвокатом.

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.219 року), в яких, серед іншого наголошено, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення нею судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі.

Разом з тим, враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатами позивачу послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, а також з урахуванням відповідних заперечень відповідача щодо заявленого розміру судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про доцільність зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до 20000 грн. 00 коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Кузьмич Тетяною Євгеніївною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року - змінити в частині визначення дати, з якої слід присудити стягнення аліментів, вказавши 02 жовтня 2024 року, замість 04 листопада 2024 року.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та збільшення розміру аліментів - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Кузьмич Тетяною Євгеніївною, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та збільшення розміру аліментів - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова