УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 199/5940/20

провадження № 61-1988ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом Національної поліції України,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 500 000, 00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 100 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційні скарги ГУНП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та ОСОБА_1 залишено без задоволення. РішенняБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2024 року касаційні скарги ГУ НП в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року у частині стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, змінено, визначено розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає до стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у розмірі 65 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Павелка С. М. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено та ухвалено стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на проведення експертизи в сумі 17 000,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2026 року апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, ГУ НП в Дніпропетровській області залишено без задоволення. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року залишено без змін.

13 лютого 2026 року ГУ НП в Дніпропетровській областізасобами поштового зв`язку звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2026 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій ГУ НП в Дніпропетровській областізазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23). Вказує, що судом першої інстанції висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 1560 від 23 травня 2017 року визнано неналежним доказом, що виключає наявність правових підстав для відшкодування витрат на проведення експертизи в сумі 17 000,00 грн.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.

Відповідно до частин першої-другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з проведенням експертизи.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 зробила висновок, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 466/4361/20, постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 740/1678/17).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 до позову долучив висновок від 12 серпня 2020 року, складений спеціалістом-психологом ОСОБА_2 , а також копію квитанції 0.0..1 від 17 червня 2020 року про сплату ним за проведення психологічного обстеження грошових коштів в сумі 17 000,00 грн, отримувачем яких зазначено ФОП ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивач просив, зокрема, стягнути понесені ним судові витрати. У попередньому розрахунку судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, що наведений у позовній заяві, зазначено також витрати на оплату психологічної експертизи у розмірі 17 000,00 грн.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи те, що позивачем у справі понесено судові витрати пов`язані з проведенням експертизи, що підтверджено документально, взявши до уваги, що розгляд справи завершився стягненням на користь позивача коштів в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення витрат, пов`язаних з проведення експертного дослідження, в сумі 17 000,00 грн. Розмір цих витрат не оспорюється у касаційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваними судовими рішеннями стягнуто на користь позивача судові витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження, за результатами якого складено висновок експерта психолога від 12 серпня 2020 року, а не висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 1560 від 23 травня 2017 року, на якій містяться посилання у касаційній скарзі.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Викладені ГУ НП в Дніпропетровській областіу касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недотримання правових висновків Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ГУ НП в Дніпропетровській області на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2026 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами першою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом Національної поліції України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович