Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4608/25 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 96 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Галацевич О.М.,

суддів: Панкеєвої В.А., Павицької Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/4608/25 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 09 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Гришковця А.Л. в м. Овруч Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт його проживання у АДРЕСА_1 у період з 10 червня 1998 року по 12 жовтня 1998 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що у вказаний період фактично проживав за цією адресою, однак відомості про реєстрацію його місця проживання за зазначений період у реєстрі територіальної громади відсутні.

З цього приводу він звертався до Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області з заявою про внесення відповідних відомостей до реєстру, проте отримав відповідь про відсутність документально підтвердженої інформації щодо його реєстрації місця проживання у зазначений період.

Заявник звертає увагу, що відсутність відомостей у державних реєстрах щодо вказаного періоду проживання перешкоджає реалізації його соціальних прав, у тому числі права на соціальні виплати. При цьому наголошує, що іншого порядку встановлення такого факту законодавством не передбачено, а встановлення цього факту не пов`язане з вирішенням спору про право.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 09 січня 2026 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що звертався до Овруцької міської ради із заявою про внесення відомостей про реєстрацію його місця проживання у період з 10.06.1998 по 12.10.1998 до реєстру територіальної громади, однак отримав відповідь про відсутність відповідної інформації та неможливість внесення таких відомостей на підставі пояснень сусідів про фактичне проживання. На його думку, відсутність відомостей у державних реєстрах щодо зазначеного періоду проживання перешкоджає реалізації його соціальних прав, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту. Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав на можливість звернення до суду адміністративної юрисдикції, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

11 березня 2026 року ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник Овруцької міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, на судовий захист її особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Право на ефективний судовий захист також гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

У судовому порядку можуть встановлюватися лише ті факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, за умови, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його проживання у м. Овруч Житомирської області у період з 10 червня 1998 року по 12 жовтня 1998 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення такого факту пов`язане з реалізацією заявником соціальних гарантій, а тому йому слід звернутися до суду з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд першої інстанції послався на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17, а також у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2024 року у справі № 539/5295/23, відповідно до яких підтвердження проживання на територіях радіоактивного забруднення для реалізації передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» соціальних гарантій (зокрема, отримання статусу постраждалої особи, призначення пільгового пенсійного забезпечення та інших передбачених законом виплат) здійснюється у позасудовому порядку, а рішення відповідних органів можуть бути оскаржені до адміністративного суду.

Проте з матеріалів заяви не вбачається, що суд першої інстанції з`ясував, які саме права заявник пов`язує з необхідністю встановлення відповідного юридичного факту та чи передбачено законом інший порядок підтвердження таких обставин.

Заява ОСОБА_1 містить лише загальне посилання на необхідність реалізації соціальних прав, без конкретизації правових наслідків встановлення такого факту.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, зроблений без належного з`ясування обставин, необхідних для вирішення питання про відкриття провадження у справі, а тому є передчасним.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 09 січня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.