П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Джуга С.Д.

з участю секретаря Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представниця - адвокатка Сідун Олеся Степанівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2024 року у справі № 308/12920/22 (Головуючий: Лемак О.В.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи тим, що 28 липня 2012 року між сторонами було укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено відповідний актовий запис №21. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна донька:- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначає, що у 2019 році, ще під час шлюбу, подружжям, спільними зусиллями та коштами, було придбано автомобіль марки Audi модель Q5, рік випуску - 2009, VIN код транспортного засобу: НОМЕР_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2020р. шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу у 2020 році, вищевказаний транспортний засіб залишився у одноособовому розпорядженні відповідача. Саме ОСОБА_1 користувався ним самостійно, а позивач по справі була позбавлена можливості користуватися спільним автомобілем.

У вересні 2022 року, позивачу стало відомо про те, що транспортний засіб, який раніше належав подружжю, був переоформлений на третю особу, а саме на матір відповідача - ОСОБА_4 . Своїми діями колишній чоловік позивачки, позбавив останню без її згоди право власності на частину спільного сумісного майна подружжя.

Покликаючись на положення ч. 3 ст. 368, 372 ЦК України, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, позивачка вказує, що спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, а тому повинен відшкодувати останній 1/2 частину його вартості.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості частки автомобіля в сумі 223 983 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 2239,82 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Сідун О.С. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як спірний автомобіль поділу не підлягає, майно набуте відповідачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, надані йому його мамою ОСОБА_4 . Середня вартість транспортного засобу на даний час є 447 965 грн, не відповідає дійсності та не є доведеним.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Судове засідання у суді апеляційної інстанції було призначене до розгляду на 9:00 к.ч. на 10 червня 2025 року і за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Сідун О.С. справа розглядом була відкладена у зв`язку з перебуванням її на лікарняному з 09.06.2025 року. Розгляд справи було відкладено на 9:00 к.ч. на 29 січня 2026 року і від представника ОСОБА_1 адвоката Сідун О.С. повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами і судова колегія вважає, що підстав для повторного відкладення розгляду справи відсутні, так як має місце повторна неявка представника на розгляд справи і причини наведені нею є неповноважними, а бажання ОСОБА_1 також бути присутнім у судовому засіданні не спростовує його неявку на дане судове засідання.

Від представника ОСОБА_5 адвоката Овсепян К.А. на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності їх відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 28 липня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено відповідний актовий запис №21.

Від даного шлюбу у сторін народилася спільна донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №109, серія НОМЕР_2 , від 24.01.2018р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2020, шлюб між сторонами було розірвано.

24 квітня 2019 року, тобто за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано транспортний засіб марки Audi модель Q5, рік випуску - 2009, VIN код транспортного засобу: НОМЕР_1 .

У подальшому транспортний засіб 24.11.2020 року був зареєстрований на нового власника із видачею нових номерних знаків НОМЕР_3 , а саме на громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт набуття транспортного засобу сторонами під час перебування у шлюбі ними не оспорюється.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зроблено висновок, що «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України)».

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини у справі дійшов вірного висновку про те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбано автомобіль марки Audi модель Q5, рік випуску - 2009, VIN код транспортного засобу: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований з 24.04.2019 р. по 24.11.2020 р., тобто спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя і на нього поширюється презумпція спільності майна подружжя.

Судова колегія погоджується також з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості частки спірного автомобіля із врахуванням середньої вартості даного транспортного засобу є 447 965 грн. і позивачка має право на грошову компенсацію половини дійсної ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі 223 983 грн. (447 965 :2).

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Судові витрати судом вирішено у відповідності до ст..ст. 133,141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представниця - адвокатка Сідун Олеся Степанівна, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ