УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 148/2184/25

провадження № 61-2569ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 700 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 28 грудня 2025 року звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних причини пропуску строку, оскільки таке клопотання заявницею не порушено. Також заявниці необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

У лютому 2026 року ОСОБА_2 направлено документи на усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема подано клопотання про поновлення пропущеного строку.

Обґрунтовуючи пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 зазначила, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21 листопада 2025 року вона отримала у день його ухвалення. Однак апеляційну скаргу подано поза межами строку на апеляційне оскарження без умислу та з поважних причин, зокрема через складність самостійного оформлення апеляційної скарги без спеціальних юридичних знань, а також необхідність зібрання та аналізу матеріалів справи для належного обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши доводи клопотання ОСОБА_2 , яка підтвердила отримання копії судового рішення суду першої інстанції в день його ухвалення, тобто 21 листопада 2025 року, визнав наведені заявницею причини пропуску цього строку, як то самостійне оформлення апеляційної скарги без спеціальних юридичних знань, неповажними, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити до Вінницького апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі, проігнорувавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, які є об`єктивними.

Вважає, що апеляційний суд не врахував та не перевірив, що судові повістки надсилалися не на адресу зареєстрованого її місця проживання, судові повістки та рішення особисто вона не отримувала, про справу дізналася через електронний державний застосунок.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За правилом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2025 року, за твердженням самої ОСОБА_2 в клопотанні від 06 лютого 2026 року, отримано в день його ухвалення, тобто 21 листопада 2025 року, що не спростовано доводами касаційної скарги, тридцятиденний строк на оскарження рішення закінчився, з врахуванням вихідного дня, 22 грудня 2025 року, а отже апеляційна скарга подана 28 грудня 2025 року з пропуском процесуального строку на його оскарження, при цьому обґрунтованих перешкод подачі апеляційної скарги у межах строків, встановлених законом, ОСОБА_2 не наведено та доказами не підтверджено.

Верховний Суд погоджується з мотивами апеляційного суду щодо відхилення доводів заявниці про поважність, на її переконання, причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а саме самостійне оформлення апеляційної скарги без спеціальних юридичних знань, оскільки такі доводи не є об`єктивними перешкодами в реалізації ОСОБА_2 процесуального права на оскарження рішення місцевого суду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

З огляду на вказані обставини, враховуючи, що апеляційну скаргу подано після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання ОСОБА_2 копії рішення суду першої інстанції від 21 листопада 2025 року в день його ухвалення, поважність причини пропуску строку заявницею належно не обґрунтовано та не підтверджено доказами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Довід касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не врахував та не перевірив, що судові повістки надсилалися не на адресу зареєстрованого її місця проживання, судові повістки та рішення особисто вона не отримувала, Верховний Суд відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції по суті не переглядав, а, розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з врахуванням доводів, викладених в ньому, оцінював поважність причин пропуску строку.

В контексті наведеного Верховний Суд враховує суперечливу процесуальну поведінку ОСОБА_1 , яка сама в клопотанні від 06 лютого 2026 року, обґрунтовуючи пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, вказала про його отримання в день ухвалення, тобто 21 листопада 2025 року, проте в касаційній скарзі вказує протилежні доводи щодо не отримання судового рішення, що свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку з метою перегляду судового рішення апеляційного суду.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак