П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/23489/25

Провадження № 22-ц/4815/298/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гордійчук С.О.,

суддів Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Рівненської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Рівненської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» адвоката Міщенка М.І. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2025 року, ухвалену в складі судді Левчука О.В., дата складання повного тексту рішення 04.11.2025, у справі № 569/23489/25,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову позовом.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що між ним та відповідачем існує спір щодо нарахованого об`єму спожитого ним природного газу, а відтак наявної заборгованості за спожитий газ, у зв`язку з чим, періодично, на адресу ОСОБА_1 надсилаються повідомлення від ТзОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Рівненської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" щодо механічного відключення від газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_1 , незважаючи на неузгоджену заборгованість за спожитий природний газ та підготовка до подання позову ОСОБА_1 щодо визнання незаконними дій ТзОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Рівненської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" щодо нарахування об`ємів спожитого природного газу.

Вказує, що існує ймовірність відключення ТзОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Рівненської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" від постачання природного газу житлового будинку у якому проживає ОСОБА_1 під час опалювального сезону, що може завдати непоправної шкоди майну заявника/позивача.

Просив суд задовольнити його заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом заборони ТзОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Рівненської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" вчиняти будь-які дії із припинення чи обмеження газопостачання (розподілу) природного газу до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

10.11.2025 року ОСОБА_1 подав позов до ТзОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Рівненської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" про захист прав споживача, визнання незаконними дій щодо нарахування об`ємів спожитого природного газу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ТзОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Рівненської філії ТзОВ "Газорозподільні мережі України" вчиняти будь-які дії із припинення чи обмеження газопостачання (розподілу) природного газу до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Не погодившись із ухвалою суду, представник відповідача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.

Покликається на те, що суд не пересвідчився чи дійсно існує реальна загроза невиконання судового рішення у разі задоволення позову і що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що судове рішення є законним та огрунтованним. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо визнання неправомірними дій відповідача з приводу нарахування об`ємів споживання природного газу позивачем.

В спірних правовідносинах ключовим є питання, чи були наявні підстави для забезпечення позову.

Правова природа та загальні принципи щодо забезпечення позову закріплені в Главі 10 ЦПК.

Забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду (пункти 46-47) зазначила, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Встановивши, що між сторонами у справі виник спір щодо правомірності нарахування об`ємів споживання природного газу позивачем, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії із припинення чи обмеження газопостачання (розподілу) природного газу до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , що вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відключення побутового споживача - ОСОБА_1 від газопостачання в умовах воєнного стану та тривалих відключеннях світла (що є загальновідомим) є неприпустимим, оскільки газ є критично важливим елементом забезпечення життєдіяльності населення. Такі дії створюють пряму загрозу енергетичній безпеці, здоров`ю та безпечним умовам проживання позивача і його сім`ї, адже він буде позбавлений можливості готувати їжу, підігрівати воду для санітарно-гігієнічних потреб тощо.

Отже, вжиті заходи забезпечення позову є доцільним та необхідними і спрямовані перш за все проти несумлінних та неправомірних дій відповідача, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає необґрунтованими.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Рівненської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» адвоката Міщенка М.І. залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.