Справа № 175/3684/25
Провадження № 2/727/859/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Чебан В.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , де третьою особою виступає Виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, -

ВСТАНОВИВ:

07.01.2026 року до Шевченківського районного суду міста Чернівці на підставі ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2025 року за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , де третьою особою виступає Виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою.

Ухвала мотивована тим, що судом встановлено, що згідно відповіді №1759133 від 10.09.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Шевченківським районним судом міста Чернівці, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, у даному випадку підсудність справи має визначатись згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України.

Згідно ч.15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

В даному випадку позивачка звернулась до суду, де на той час перебувала відповідачка ОСОБА_3 з малолітньою дитиною, які на даний час, як вбачається з матеріалів справи, як внутрішньо переміщені особи, перебувають в с. Попівка, Онуфріївської територіальної громади Олександрійського району, Кіровоградської області.

Суд враховує, що за загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ.

Враховуючи, що позов містить вимогу про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, тому регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина 8 статті 7 СК України).

Згідно за частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

При цьому, стаття 30 ЦПК України не відносить зазначену категорію справ до виключної підсудності.

Так, як вбачається з матеріалів справи відповідачка по справі ОСОБА_3 разом з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як внутрішньо переміщені особи зареєстровані та мешкають у с. Попівка, Онуфріївської територіальної громади Олександрійського району, Кіровоградської області (а.с.52-53). Про це зазначає і сама позивачка в клопотаннях (а.с.25, 27).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта, п`ята статті 19 СК України).

Таким чином, враховуючи, що малолітня дитина проживає разом з відповідачкою ОСОБА_5 в с. Попівка, Онуфріївської територіальної громади Олександрійського району, Кіровоградської області, тому і висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, має надати Виконавчий комітет Онуфріївської територіальної громади Олександрійського району, Кіровоградської області.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначаються правилами підвідомчості та підсудності.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно підпунктів 22-29 рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Отже, враховуючи викладене, а також те, що спір виник з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яка проживає в с. Попівка, Онуфріївської територіальної громади Олександрівського району, Кіровоградської області з відповідачкою ОСОБА_6 , та висновок органу опіки і піклування має бути наданий виконавчим комітетом тієї територіальної громади, де проживає дитина, справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Чернівці, а отже підлягає направленню за підсудністю на розгляд в Онуфріївський районний суд Кіровоградської області.

Відповідно до п. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року в справі № 855/364/19, від 05 березня 2020 року у справі № 640/12339/19 зазначено, що якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад, як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Таке рішення є виконанням вимог закону.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а у випадку їх неврахування, повинен це обґрунтувати.

Відповідно до частини 9 статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За наведених обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для направлення позовної заяви ОСОБА_1 , де третьою особою виступає Виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, за підсудністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 31, 32, 258, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , де третьою особою виступає Виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою - надіслати до Онуфріївського районному суду Кіровоградської області, за підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Чернівецького апеляційного суду.

СУДДЯ: