УХВАЛА

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 229/7766/24

провадження № 61-589ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, в інтересах якої діє Черкаська обласна прокуратура, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2026 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків для подання уточненої касаційної скарги, в якій навести підстави касаційного оскарження судових рішень, надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

У лютому 2026 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 16 січня 2026 року, а саме уточнена (змінена) касаційна скарга.

В уточненій касаційній скарзі підставами касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій заявник посилається на пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у роз`ясненні Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Проте, відповідно до дослівного визначення пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка звертається з касаційною скаргою, може вказувати як підставу касаційного оскарження наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного саме у постанові Верховного Суду, тобто висновку, сформульованому судом касаційної скарги під час перегляду судових рішень, ухвалених в справі (цивільній, господарській, адміністративній, кримінальній).

Постанова Пленуму Верховного Суду за своїм змістом не є судовим рішенням суду касаційної інстанції, ухваленого за наслідками перегляду судових рішень в справі нижчих інстанцій, натомість саме на Верховний Суд як суд найвищої інстанції покладається функція формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування норм права в тих чи інших правовідносинах, тому законодавець послідовно визначив, зокрема у частині четвертій статті 263 ЦПК України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у частині першій статті 417 ЦПК України, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Тому логічним є вказівка пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, що особа, яка звертається з касаційною скаргою та вказує наведену підставу касаційного оскарження, має обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного саме у постанові Верховного Суду, тобто судовому рішення суду касаційної інстанції, ухваленого в розглянутій справі за наслідками перегляду судових рішень.

Неналежний виклад підстав касаційного оскарження, необґрунтованість цих підстав особою, яка звертається із касаційною скаргою, унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не наведено належних, обґрунтованих підстав касаційного оскарження Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд відхиляє міркування уточненої касаційної скарги на відсутність підстав прискіпливого відношення суду касаційної інстанції до змісту нової редакції скарги через відсутність юридичної освіти та майнового становища заявника, яке (становище) унеможливлює звернення за юридичною допомогою, оскільки в ухвалі Верховного Суду від 16 січня 2026 року, зокрема на другій сторінці, судом касаційної інстанції роз`яснено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У зв`язку з зазначеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 16 січня 2026 року про залишення касаційної скарги без руху заявником не виконано, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Заявнику та іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара