Справа № 484/6067/25 Головуюча у 1-й інстанції Маржина Т. В.
Провадження № 22ц/812/637/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 березня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

поданою від її імені адвокаткою Єрмоленко Анною Володимирівною,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Маржиної Т. В. у місті Первомайську Миколаївської області зі складанням повного судового рішення, у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Коллект Центр»

до ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

30 жовтня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та 3 грудня 2025 року із уточненою заявою, у яких просило про стягнення з відповідачки 39 540 грн кредитної заборгованості, яка складається з: 3 000 грн боргу за тілом кредиту та 36 540 грн боргу за процентами нарахованими на дату відступлення права вимоги.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 29 липня 2019 року відповідачкою за допомогою використання одноразового ідентифікатора акцептовано оферту Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Інфінанс» на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом у 20 000 грн у межах строку дії договору в 36 місяців, із максимальним строком користування кожним траншем 30 календарних днів із застосуванням фіксованої відсотковою ставкою 1,75%, яка нараховується на суму фактичного залишку на заборгованості.

За умовами заявки-анкети, пропозиції укласти договір та акцепту оферти товариство надало позичальниці 3 000 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,75% (638,75% річних) за кожен день користування кредитом.

Позичальницею ОСОБА_4 надані кредитні кошти використані, але у визначені договором строки сума основного кредиту та проценти за користування кредитними коштами не погашені, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

14 липня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №14-07/21, а ТОВ «Вердикт Капітал» у подальшому укладено 10 березня 2023 року з ТОВ «Коллект Центр» договір відступлення права вимоги, за яким позивач набув право вимоги до боржниці ОСОБА_3 , за раніше укладеним нею договором з ТОВ «ІНФІНАНС».

Посилаючись на ці обставини та наявність боргу позичальниці перед первісним кредитором, право вимоги за яким перейшло до позивача, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з ОСОБА_1 борг на загальну суму 39 540 грн, який складається із заборгованості за тілом кредиту суму в розмірі 3 000 грн та 36 540 грн зменшеної кредитором суми заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованим на дату відступлення права вимоги.

У відзиві на позовну заяву відповідачка, діючи через свою представницю ОСОБА_5 , вважала її необґрунтованою, з огляду на те, що відповідачкою з ТОВ «Коллект Центр» не укладено жодних договорів, а повідомлень про набуття позивачем права вимоги їй не надходило. Також вважала безпідставним нарахування процентів за користування кредитом поза межами 30 денного строку користування кредитними коштами, особливо з огляду на ті обставини, що позивачем не додано до позовної заяви деталізованого розрахунку заборгованості, з якого було б можливо прослідкувати порядок її нарахування. Посилалася на те, що в заяві-анкеті на отримання кредиту нею вказано, що вона проходить військову службу і за положеннями пункту 15 частини 1 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції станом на 23 квітня 2021 року, кредитором неправомірно нараховано проценти за користування кредитом.

Звертала увагу суду, що позивачем окрім розрахунку заборгованості також не додано первісної бухгалтерської документації на підтвердження виконання зобов`язань за договором та доказів набуття прав за договором факторингу, а також поважних причин пропуску на звернення з цим позовом до суду.

Додатково направила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 грудня 2025 року у справі уточнено особисті дані відповідачки на підставі заяви позивача, де ним зазначено про пред`явлення вимог до відповідачки ОСОБА_4 , яка змінила прізвище на ОСОБА_1

4 грудня 2025 року позивачем надана відповідь відзив, у якій ним додатково спростована можливість застосування до відповідачки положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з періоду нарахування кредитором процентів за користування кредитом.

4 грудня 2025 року позивач звернувся з клопотанням про витребування від АТ КБ «Приватбанк» ідентифікуючих даних власника платіжної картки, зазначеної у кредитному договорі, доказів зарахування на картку кредитних коштів у сумі 3 000 грн, а також інформацію щодо фінансового номеру телефону ОСОБА_2 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 грудня 2025 року клопотання позивача задоволено, ухвалено про витребування від АТ КБ «Приватбанк» ідентифікаційні дані власника платіжної картки, зазначеної у кредитному договорі, докази зарахування на картку кредитних коштів у сумі 3 000 грн, а також інформацію щодо фінансового номеру телефону ОСОБА_2 ,

24 грудня 2025 року надійшла відповідь АТ КБ «Приватбанк» із наданням фрагменту виписки з карткового рахунку позичальниці.

25 грудня 2025 року позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення пред`явленого позову.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено, ухвалено про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2019 року за № у загальному розмірі 39 540грн, яка складається з 3 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 36 540 грн заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для звільнення відповідачки від сплати процентів, у зв`язку з проходженням нею військової служби за контрактом.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свою представницю Єрмоленко А. В., посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку відповідачки, право кредитодавця нараховувати проценти за договором припинилось 7 січня 2021 року, оскільки строк користування кожним окремим траншем складає 30 днів, а кредитним договором не передбачено нарахування процентів після припинення строку кредитування, в тому числі як міри відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Крім того посилалась на те, що у відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції на час укладення нею договору з первісним кредитором передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Тому, враховуючи що відповідачкою повідомлено кредитора та суд, що вона є військовослужбовицею, проценти за користування кредитом нараховані та стягнуті безпідставно. При цьому наявність статусу учасника бойових дій закон не вимагає.

Також з наданих позивачем документів, без надання деталізованого розрахунку заборгованості, неможливо встановити розмір заявленої до стягнення заборгованості, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості.

Посилалась на відповідну судову практику.

Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив, у якому він вважав її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, переважно з аргументів аналогічних, викладених ним раніше у позовній заяві та відповіді на відзив. Звернув увагу суду, що кредитним договором визначено граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) в три роки, а також відсутні підстави для застосування до відповідачки положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» через ненадання нею кредитору необхідних документів, що підтверджують проходження військової служби.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 16 лютого та 5 березня 2026 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При вирішенні справи судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2019 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Інфінанс» укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , за умовами якого їй надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців із загальним максимальним лімітом (розміром) кредитної лінії 20 000 грн максимальним строком користування траншем 30 календарних днів та із встановленням максимальної відсоткової ставки 1,75 % за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості. договір підписано ОСОБА_4 із використанням електронного підпису 5f919z (а.с.11-13).

У подальшому, в межах укладеного договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29 липня 2019 року, позичальницею заповнено заявки-анкети на надання трьох траншів, зокрема і 7 грудня 2019 року згідно заявки-анкети № , яка підписана за допомогою електронного підпису 8s2d3z на отримання кредиту в розмірі 3 000 грн. на тридцять днів під 1,75% за один день ( 638,75% річних), із строком дії договору 36 місяців (а.с.36).

За повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» платіж на суму 3 000 грн здійснено кредитором 7 грудня 2019 року о 17 год 01 хв на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.60), яка за повідомленням АТ КБ «Приватбанк» емітована на ім`я відповідачки ОСОБА_1 та на цю картку здійснено зарахування суми в розмірі 3000 грн, а також додатково підтверджено ідентифікаційні дані власниці платіжної картки НОМЕР_2 та фінансовий номер телефону НОМЕР_3 (а.с.160-161).

Таким чином обставини та факти укладення договору підтверджено за допомогою письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, та відповідачкою у змісті поданої апеляційної скарги не заперечуються, нею оспорюються строки та порядок нарахування процентів за отриманими в користування кредитними коштами.

Передусім, відповідачка заперечувала проти повернення заборгованості за процентами, що нараховані за період, який перевищує 30 днів строку кредитування, посилаючись на наведену нею та її представницею у змісті апеляційної скарги судову практику.

Між тим, за умовами договору, який укладено між відповідачкою та первісним кредитором 29 липня 2019 року, узгоджено, що строк дії договору складає 36 місяців, а 30 днів є максимальним строком користування траншем.

Тому, попередньо ознайомившись з умовами кредитування та підписавши за наведеними умовами договір про надання позики, відповідачка, як позичальниця не лише погодила, а й прийняла до виконання, узгоджені нею з первісним позикодавцем/кредитодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо нарахування процентів за різними ставками, виходячи із належності умов виконання нею взятих на себе зобов`язань з повернення позики/кредиту.

За наведеного заперечення відповідачки щодо періоду нарахування процентів є безпідставними.

Не є слушними і твердження відповідачки про відсутність підстав для стягнення з неї заборгованості за відсутністю первинних бухгалтерських документів, оскільки позивачем надані та містяться у матеріалах справи фінансові документи, що безпосередньо пов`язані з перерахування кредитних коштів, у тому числі: банківської виписки з особового рахунку та повідомлення про перерахування коштів (а.с.60, 160-161).

Заперечуючи проти строку, порядку та розрахунку заборгованості первісного кредитора за процентами, відповідачкою у відповідності до статей 81-83 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів на їх спростування.

За наведеного первісним кредитором була нарахована заборгованість в межах періоду та за процентною ставкою, узгодженою за умовами укладеного договору, оскільки товариство внаслідок дій позичальниці було позбавлено інформації щодо наявності у неї пільг, передбачених статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ( а.с.62-69).

Цей борг, як вимога, строк виконання якої настав, передана первісним кредитором ТОВ «Інфінанс» 14 липня 2021 року за договором факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.75-99).

За змістом договору факторингу клієнтом, яким є первісний кредитор, передано факторові право грошової вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Вимога на майбутнє за цим договором факторингу не передавалася ( розділ 1, п. 2.3. договору).

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило отримане право вимоги позивачу ТОВ «Коллект Центр». До укладених договорів фактором надані додатки у вигляді акту прийому-передачі реєстру боржників та витягу з самого реєстру стосовно договору укладеного з відповідачкою за яким відступлене право вимоги на користь позивача, а також розрахунок заборгованості (а.с.10, 14-32).

Отже, доводи відповідачки про її сумніви стосовно дійсності та правомочності укладених договорів факторингу та набуття позивачем права вимоги до неї, не заслуговують на увагу, оскільки спростування презумпції правомірності правочинів відбувається лише у двох випадках: коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності); та якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. В іншому ж випадку, коли правочини не визнані судами недійсними, діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого місцевим судом, так і колегією суддів всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності цих договорів (правочинів) враховані на користь їх дійсності, чинності та виконуваності.

В той же час, незважаючи на умови укладеного первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу в частині передачі вимоги, строк виконання якої настав, фактором, а в подальшому і позивачем безпідставно продовжено нарахування відсотків за договором позики, внаслідок чого станом на 10 березня 2023 року загальний розмір заборгованості за відсотками за укладеним договором позики склав 50 715 грн (а.с.32).

На ці обставини обґрунтовано звернута увага відповідачки та її представниці, але вони помилково не взяті до уваги судом першої інстанції.

Частково слушними є і доводи відповідачки щодо відсутності підстав для нарахування їй процентів за користування кредитом як військовослужбовиці, виходячи з наведеного.

Так, у відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, що діяла на час укладення відповідачкою кредитного договору, визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до пункту 5 Указу Президента України №303/2017 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» національну економіку України переведено на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, та дію цього Указу не припинено станом на час розгляду справи, більш того з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Як вбачається з матеріалів справи під час заповнення заявки-анкети на отримання кредиту 7 грудня 2019 року позичальницею повідомлено первісному кредитору, що її місцем роботи є військова частина НОМЕР_4 , однак вона заперечила наявність пільг, передбачених законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не надала копії документів, які підтверджують право на отримання пільг.

Втім, копію довідки про проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 з 18 травня 2015 року і по 5 жовтня 2025 року відповідачкою надано до суду першої інстанції (а.с.120).

В той же час, враховуючи обставини проходження відповідачкою військової служби, суд першої інстанції помилково застосував до правовідносин, які виникли між первісним кредитором та позичальницею на час укладення договору, норму матеріального права зі змінами, які відбулися пізніше.

Так, 23 квітня 2021 року набули чинності зміни внесені до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено, що штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Тому, місцевий суд враховуючи, що відповідачкою не надано відомостей про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, безпідставно відмовив їй у застосуванні наявної у цьому ж Законі пільги, яка повинна була застосована до кредитних правовідносин, які виникли між фінансовою установою та військовослужбовицею з моменту укладення договору, 29 липня 2019 року і до внесення змін до пункту 15 статті 14 цього Закону України, які набули чинності з 13 квітня 2021 року .

За змістом частин 1 та 2 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Оскільки внесені зміни до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не мали зворотної дії у часі, відповідачка, яка на час укладення угоди була і є військовослужбовицею з початку введення на території України особливого періоду, то у кредитора відсутні підстави для нарахування їй процентів за період до внесення змін у цей Закон, незважаючи на відсутність у нього відповідної довідки про проходження позичальницею служби.

Таким чином суду першої інстанції слід було врахувати особливості застосування матеріального закону у часі та стягнути з відповідачки на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора, 7 305 грн загальної суми заборгованості за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту у розмірі 3 000 грн та процентів за користування кредитом за період з 23 квітня 2021 року по 13 липня 2021 року, день передачі права вимоги фактору, що становить 82 дня та складає суму 4 305 грн.

Між тим, місцевий суд на зазначене уваги не звернув, та хоча дійшов законних і обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за основною частиною (тілом) кредиту, припустився помилки щодо визначення підстав та періоду нарахування процентів за користування кредитом, та при застосуванні відповідних ним норм матеріального права, внаслідок чого рішення суду в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із зазначенням про часткове задоволення позову .

При тому доводи апеляційної скарги щодо визначення Законом України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі зміни до Закону набрали чинності після дати визначеного колегією суддів періоду нарахування та стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення відповідачем норм чинного законодавства та зводяться до переоцінки доказів та обставин справи.

При зміні рішення суду в частині вирішення позову, колегія суддів вважає за необхідне змінити також рішення суду в частині розподілених судом першої інстанції витрат відповідно до статей 133, 138 та 141 ЦПК України, і враховуючи те, що судом витрати на правничу допомогу було визначено в розмірі 2 500 грн на підставі поданих відповідачкою заперечень щодо співмірності витрат обсягу заявлених вимог, їх слід визначити пропорційно до обсягу частково задоволених позовних вимог в розмірі 1000грн.

Також у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції та частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Коллект Центр», з відповідачки на користь позивача слід стягнути 447 грн 54 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Крім того з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 962 грн 29 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376 , 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представницею ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2025 року змінити, зазначивши про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29 липня 2019 року в загальному розмірі 7 305 грн, яка складається з: заборгованості за договором (тілом кредиту) у розмірі 3 000 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 305 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 1 000 грн витрат на правничу допомогу та 447 грн 54 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 2 962 грн 29 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова