Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №336/10897/25

12 лютого 2026 року Провадження №2/338/276/26 селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Рибки Л.Я.

секретар судового засідання Остапишин І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

07 листопада 2025 року представник позивача ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" Незамай А.Д., засобами поштового листування подала до суду позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором в сумі 30 360 грн 31 коп. та судові витрати.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 травня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №553413931 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі 8 500 грн, шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів.

Відповідно до умов договору відповідачці було надано кредитні кошти: перший транш в розмірі 7000 грн, другий транш у розмірі 1500 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, де ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути надані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, заборгованість за кредитним договором сплатила частково в розмірі 1 845 грн (за тілом кредиту у розмірі 0 грн 60 коп., за відсотками у розмірі 1844 грн 40 коп.).

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01.

31 грудня 2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 викладено текст договору факторингу у новій редакції.

Відповідно до реєстру боржників №146 від 10 серпня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №553413931.

20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №20102022, згідно з умовами якого, ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржників вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 30360 грн 31 коп., з яких: 8 499 грн 40 коп. - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 21 860 грн 91 коп.- сума заборгованості по відсоткам.

Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 не погасила, представник позивача просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 30360 грн 31 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп.

Процесуальні дії у справі, клопотання, позиція відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2025 року матеріали цивільної справи передано на розгляд Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, за підсудністю, які надійшли до канцелярії суду 19 грудня 2025 року.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30 січня 2026 року представник позивача Сова Ю.М. направила до суду клопотання про долучення доказів та поновлення строку для їх подання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток за тимчасово зареєстрованим місцем проживання, як внутрішньо переміщенна особа, та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади.

Про причини неявки ОСОБА_1 суд не поінформувала, своїм правом на подання відзиву не скористалася, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від неї не надходило.

12 лютого 2026 року постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Фактичні обставини, які встановив суд, зміст спірних правовідносин, застосовані норми права.

Судом встановлено, що 26 травня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №553413931, відповідно до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язалося надати та надало відповідачці кредит у розмірі 8500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 20 днів від дати отримання кредиту, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,59% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор MNV3P38D, на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено позичальником у договорі), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 26 травня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено договір №553413931 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію" (а.с.6-8).

Відповідно до умов договору ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відповідачці надано кредит у розмірі 8500 грн, термін дії кредитного договору становить 20 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - "дисконтний період").У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту (п. 1.7 договору).

З урахуванням положень п.1.9.1, п.1.9.2 договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 580,35 відсотків річних (1,59% в день) за дисконтною ставкою або 604,99 відсотків річних (1,66% в день) за індивідуальною ставкою (а.с.6).

За п.1.10 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 цього договору, оплатити фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.

Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.1.11 договору).

Відповідно до п.1.12 кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: за п.1.12.1 договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; за п.1.12.2 договору, з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Проценти, в розмірі визначеному п.п.1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (п.1.13 договору).

Пунктом 3.10 договору передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі сплачена позичальником сума погашає вимоги у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту (за наявності); у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування кредитом; у четверту чергу сплачуються сума кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення); у п`яту чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.

Згідно з п.4.1. невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua.

Відповідно до п.4.2. Кредитного договору №553413931 від 26 травня 2021 року строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.

Згідно з п.4.3 договору сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України

Відповідно до п.4.4. договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

З розділу 5 Кредитного договору №553413931 від 26 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зазначено її ідентифікаційний номер, адресу проживання та електронну адресу, а також номер телефону та договір підписано одноразовим ідентифікатором MNV3P38D, надісланим на номер телефону відповідачки НОМЕР_3 , який відправлено 26 травня 2021 року о 14:10:18 год. та введено 26 травня 2021 року о 14:11:44 год. (а.с.6-9).

Позивачем до матеріалів позову долучено паспорт споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до Договору №553413931 від 26 травня 2021 року, з якого вбачається, що сторонами погоджено тип кредиту: кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 100-22 000 грн., строк кредитування 1-30 днів (з можливістю продовження), мета отримання кредиту: на споживчі цілі, та погоджено процентну ставку. Реальна річна процентна ставка 649% річних (а.с.5).

Згідно з платіжним дорученням № 45b94b8b-1e88-429e-abf4-45 від

26 травня 2021 року та платіжним дорученням № 86df8ff9-4d79-4713-b9fd-7bfdf941a9a4 від 28 травня 2021 року, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснило переказ коштів ОСОБА_1 , згідно з кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року: перший транш у розмірі 7000 грн, другий транш у розмірі 1500 грн, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с.74).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року, проведеного первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" станом на 10 серпня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 19217 грн 38 коп. і складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8499 грн 40 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 10717 грн 98 коп. (а.с.11-13).

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с.75-80).

31 грудня 2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а.с. 81-85).

Відповідно до п.2.1 договору факторингу (зі змісту додаткової угоди №26), встановлено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.4.1 договору факторингу (зі змісту додаткової угоди №26) сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Відповідно до реєстру боржників №146 від 10 серпня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ "Таліон плюс" перейшло право грошової вимоги щодо відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року, де заборгованість становить в сумі 19217 грн 38 коп. і складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8499 грн 40 коп., заборгованість по відсотках в розмірі 10717 грн 98 коп. (а.с. 86-87).

20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ "Таліон плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги (а.с.88-92).

Згідно з реєстром прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ "ФК Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30360 грн 31 коп., з яких: 8499 грн 40 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 21860 грн 91 коп. - сума заборгованості за процентами (а.с. 93).

Таким чином, ТОВ "Таліон плюс" до моменту відступлення права вимоги ТОВ

"ФК "Європейська агенція з повернення боргів" продовжувало нараховувати відсотки за користування кредитним договором.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон№ 675-VIII) від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена, шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону№ 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12

ст. 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положенням ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно зі змісту ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Висновки суду за результатами розгляду справи.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи позивачем доведено, що між

ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №553413931 від 26 травня 2021 року, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти у розмірі 8500 грн, на строк 20 днів.

Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.

Зарахування коштів на банківську картку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 доведено підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ОСОБА_1 , згідно з кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року в розмірі: перший транш 7000 грн, другий транш 1500 грн, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с.74, зворотня сторона).

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту становить 8499 грн 40 коп., з урахуванням часткового погашення боргу в розмірі 0 грн 60 коп. Здійснення періодичних платежів щодо погашення кредиту підтверджує те, що ОСОБА_1 визнає укладання договору.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів, що не спростовано відповідачкою, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8499 грн 40 коп.

При цьому слід зазначити, що відповідачка розмір кредитної заборгованості не спростувала, своїх контррозрахунків заборгованості чи доказів, які б підтверджували її відсутність, суду не надала.

Щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року відповідачці надано кредит на суму 8500 грн, строк кредитування 20 днів, від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 15 червня 2021 року.

Відповідно до п. 1.8. кредитного договору №553413931 від 26 травня 2021 року сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

В той же час, судом встановлено, в матеріалах справи відсутні докази, про те, що відповідачем протягом дисконтного періоду здійснювались оплати всіх фактично нарахованих процентів, та відсутні відомості про активацію в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду, відповідно до п.1.8. Договору.

Згідно з п. 1.9. кредитного договору №553413931 від 26 травня 2021 року, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 580,35 процентів річних, що становить 1,59 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

Однак, звертаючись до суду із даним позовом ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" просить суд стягнути проценти в розмірі 21 860 грн 91 коп., станом на 06 жовтня 2021 року (включно).

В той же час слід зазначити, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з

ч. 2 статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі

№ 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі

№ 300/438/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі

№ 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання", згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч.1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 20 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Як встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року був погоджений сторонами та становив 20 днів. Доказів того, що позичальник ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного суду від 02 жовтня 2020 року, справа № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Тому з підстав, заявлених у позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та ч.1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит).

Таким чином, первісний кредитор мав право нараховувати проценти за користування кредитом за вказаним договором по 15 червня 2021 року, а фактично нараховував по

10 серпня 2021 року, що суперечить умовам договору та чинному законодавству.

Крім того, 26 травня 2021 року відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 7 000 грн, якими користувалася до 27 травня 2021 року (2 дні). З урахуванням денної процентної ставки в розмірі 1,59 %, розмір нарахованих процентів за користування кредитом за вказаний період становить 222 грн 60 коп. (7000 х 1,59%х2).

В подальшому, відповідачка 28 травня 2021 року отримала додаткові кредитні кошти, згідно з укладеним договором, в розмірі 1 500 грн і загальна сума кредиту становила 8 500 грн., та користувалася цими коштами до 08 червня 2021 року включно, тому розмір несплачених процентів за користування кредитом в період з 28 травня 2021 року по

08 червня 2021 року (11 днів) становить 1 486 грн 65 коп. (8500х1,59%х11).

Оскільки відповідачкою 09 червня 2021 року сплачено 60 коп. на погашення заборгованості за тілом кредиту, тому проценти слід нараховувати на тіло кредиту в розмірі 8 499 грн 40 коп., тому в період з 09 червня 2021 року по 15 червня 2021 року (дата закінчення дії кредитного договору) з урахуванням денної процентної ставки 1,59%, розмір нарахованих процентів за користування кредитом за вказаний період становить 945 грн

98 коп. (8499,40 х 1,59%х7).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд задовольняє частково та з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути нараховані та несплачені проценти за користування кредитом в розмірі 810 грн 83 коп. ((222,60+1486,65+945,98)-1844,40) в межах строку дії договору, з урахуванням сплачених відповідачкою 09 червня 2021 року процентів за користування кредитом в розмірі 1 844 грн 40 коп.

Оскільки строк кредитного договору визначений у самому договорі, становить 20 днів, тобто до 15 червня 2021 року, то проценти за користування кредитом, як плата по кредиту, після закінчення цього строку не могли нараховуватися.

Також, суд приходить до висновку, що позивач, який не є первісним кредитором, довів перехід до нього прав вимоги за договором факторингу від 20 жовтня 2022 року до відповідачки ОСОБА_1 за договором кредиту №553413931 від 26 травня 2021 року.

Суд погоджується з тим, що додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (яка не оспорювалася, відповідно до ст. 204 ЦК України), встановлено, що предметом відступлення за договором є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), що узгоджується із с.1 ст. 1078 ЦК України та правовою позицією Верховного Суду №914/868/17 від 24 квітня 2018 року. При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних реєстрах прав вимоги.

Таким чином, виходячи з вимог застосованих судом норм закону, умов укладеного кредитного договору, зважаючи на порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" слід стягнути заборгованість за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року в сумі 9310 грн 23 коп., з яких: розмір заборгованості за тілом кредиту 8499 грн 40 коп., розмір заборгованості за процентами за користування кредитом - 810 грн 83 коп..

Щодо клопотання представника позивача про долучення доказів та поновлення строку їх подання, суд зазначає наступне.

Єдиним способом встановлення істини у справі є долучення доказів, які підтверджують відступлення прав вимоги первісного кредитора до позивача ТОВ

"ФК "Європейська агенція з повернення боргів".

Таким чином, приймаючи до уваги наведені позивачем причини пропуску процесуального строку на подання клопотання про долучення доказів, суд приходить до висновку, що необхідно визнати обставини пропуску строку для подання клопотання про подання витребування доказів поважними та поновити такий строк, відповідно до ст. 127 ЦПК України.

Розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки слід стягнути на користь позивача 928 грн 56 коп. судового збору (9310,23х 3028/ 3036,3 = 928,56).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №553413931 від 26 травня 2021 року в сумі 9 310 (дев`ять тисяч триста десять) грн 23 коп., з яких 8 499 грн 40 коп.- заборгованість за тілом кредиту та 810 грн 83 коп. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів" витрати по сплаті судового збору у розмірі 928 (дев`ятсот двадцять вісім) грн 56 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", місце знаходження: місто Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, індекс 01032, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації, як внутріщньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Суддя Л.Я. Рибка