Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2/711/184/26
20 лютого 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Зайцевої О.І.
представника позивача-адвоката: Гаврилова Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 жовтня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , прізвище подружжя ОСОБА_4 .
Від шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до рішення Придніпровського районного суду від 18.12.2019 справа № 711/8493/19 та ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.02.2020 справа № 711/8493/19 про виправлення описки, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції № 1648 - розірвано.
Заявою від 16.09.2024 консульства України в Дубаї, зареєстрованої в реєстрі за № 570/2861-24 підписаною ОСОБА_5 підтверджується, що малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 . Батько ОСОБА_1 вирішує всі питання щодо дитини, а саме питання виховання та утримання дитини.
Заявник проживає разом із сином ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується актом служби у справах дітей. Так, згідно акта обстеження умов проживання № 439 від 21.08.2024 служби у справах дітей Черкаської міської ради, сім`я проживає в АДРЕСА_4 , умови проживання дітей задовільні, моральний клімат в родині сприяє повному, всебічному розвитку дітей. Матеріальне забезпечення родини покладено на батька - ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_1 самостійно утримує та виховує сина ОСОБА_6 без у часті матері. ОСОБА_1 є ФОП, має стабільний дохід.
Заінтересована особа - мати дитини, ОСОБА_2 , участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_6 не бере, проживає за кордоном, що не заперечується останньою. Батько самостійно організовує навчальний процес сина у школі, підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться успіхами дитини в навчанні, що підтверджується листом директора Черкаської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Перлина» від 07.07.2025 № 30. Мати школу не відвідує, станом справ сина не цікавиться, контакти не підтримує, в школі відсутні взагалі контактні дані матері.
Встановлення факту необхідне для реалізації прав та інтересів заявника й дитини, пов`язаних із самостійним вихованням та утриманням дитини.
Вказує, що єдиним способом захисту прав ОСОБА_1 на відстрочку згідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прав його малолітнього сина ОСОБА_6 є звернення до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років.
Просить встановити факт, що батько ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 до 18 років, без участі матері ОСОБА_3 .
31 липня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси передано цивільну справу на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.
26 серпня 2025 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.
05 серпня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
23 грудня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Адвокат Гаврилов Дмитро Олексійович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що встановлення факту необхідно позивачу для отримання відстрочки від мобілізації.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі.
В матеріалах справи є пояснення ОСОБА_3 , подані 31 жовтня 2025 року через електронну пошту, в яких вона зазначає, що вона не погоджується з позовними вимогами. На її думку, позов є безпідставним, оскільки, вона постійно бере участь у житті сина, підтримує з ним емоційний зв`язок і регулярне спілкування, а також надає матеріальну допомогу. Її перебування за кордоном зумовлено роботою та прагненням забезпечити стабільність і добробут дитини, а не ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Вона відкрита до конструктивного діалогу з позивачем, бажає мирного врегулювання ситуації, спільної участі у вихованні сина та дотриманні його найкращих інтересів. Просить відмовити в задоволенні позову.
Також, 07 січня 2026 року через електронну адресу відповідач ОСОБА_3 надала письмові пояснення, в яких зазначила, що вона не відмовляється від своєї дитини, підтримує постійний зв`язок із сином шляхом телефонного та відео зв`язку, бере участь у житті дитини, надає фінансову допомогу, надсилає подарунки та цікавиться його станом, навчанням і розвитком, має намір і надалі підтримувати тісні стосунки з сином та брати участь у його вихованні.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за дорученням Зубалій Наталія Анатоліївна в судове засідання не з`явилася, надавши через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішення спору покладається на розсуд суду.
Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.
Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідачів повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення адвоката Гаврилова Дмитра Олексійовича, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).
Відповідно до роз`яснень, наданих у постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам, при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід мати на увазі, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт перебування фізичної особи на утриманні.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2015 року.
18 грудня 2019 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/8493/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1648, розірвано.
Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до Довідки Черкаської приватної загальноосвітної школи І-ІІІ ступенів «Перлина» № 30 від 07 липня 2025 року, « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчається у 4 класі Черкаської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Перлина». За час навчання в школі (з 01.09.2022 року) вихованням сина займався батько ОСОБА_1 . Відвідував батьківські збори, мав постійний контакт з класним керівником. Зі слів класного керівника ОСОБА_7 мати школу не відвідувала, з нею стосунків щодо навчання та виховання ОСОБА_6 не підтримувала, до школи не телефонувала, станом справ сина не цікавилася. Контактних даних матері в школі немає.».
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22).
Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Звертаючись до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив, що факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина має для нього юридичне значення та необхідний йому для забезпечення захисту прав та інтересів його малолітнього сина, а також з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, з приводу чого судом зазначається наступне.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років за рішенням суду.
Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Отже, виходячи з положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, підтвердженням самостійного виховання та утримання особою дитини є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Тобто, за наявності умов факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків, суд може встановити відповідний факт, що впливає на права особи, як військовозобов`язаного.
В судовому засіданні встановлено, що встановлення заявленого факту, має для ОСОБА_1 юридичне значення, а саме: для реалізації ним права з подання документів для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підтвердження відповідного факту належними документами, визначеними положеннями Порядку № 560.
Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини ( пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
В межах розгляду даної справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою відсутній спір щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Доказів протилежного суду не надано.
Як зазначає позивач, син ОСОБА_6 проживає разом з ним та він вирішує всі питання щодо виховання та утримання дитини.
Проте, відповідно до матеріалів справи, позивач не звертався до суду із вимогою про стягнення з відповідачки на утримання дитини аліментів.
Також, в матеріалах справи є докази того, що відповідач ОСОБА_8 надає фінансову допомогу на утримання сина, а саме, періодично переводить на його картку гроші.
За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, оскільки факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини- залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 березня 2026 року (з врахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб