УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року

м. Київ

справа № 758/3124/16-ц

провадження № 61-2172ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Опришко Едіти Василівни, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», (далі - АТ «Сенс Банк») Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» (далі - ТОВ «Юрфактор Сервіс»).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 у частині визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А. М. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 758/3124/16ц, виданого Подільським районним судом міста Києва 14 листопада 2016 року, залишено без задоволення.

Скаргу ОСОБА_1 у частині визнання протиправними дій та скасування актів та постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А. М., прийнятих у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо незаконної реалізації з прилюдних торгів її нерухомого майна, а саме квартири по АДРЕСА_1 , залишено без розгляду та роз`яснено заявниці можливість вирішення спору у позовному провадженні.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А. М. відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про дотримання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А. М. вимог Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 758/3124/16-ц, виданим 14 листопада 2016 року Подільським районним судом м. Києва.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду скарги у частині вимог про визнання протиправними дій та скасування актів і постанов приватного виконавця щодо реалізації на електронних торгах арештованого майна боржника, так як оскаржуються підготовчі дії приватного виконавця, які передують проведенню електронних торгів, що підлягають оскарженню у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду скарги у цій частині, посилаючись на те, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Проте, підстави для задоволення скарги у цій частині вимог відсутні, оскільки всі підготовчі дії перед проведенням електронних торгів, зокрема, про призначення зберігача майна, про проведення оцінки майна та його вартість, про дату та час проведення торгів, про результат проведених торгів, приватний виконавець Яцишин А. М. повідомляв боржника ОСОБА_1

22 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Опришко Е. В., подала касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року скасувати, прийняти нову постанову про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Опришко Е. В., мотивована тим, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А. М. відкрив виконавче провадження від 06 березня 2019 року № 58561455 на підставі копії виконавчого листа, строки для пред`явлення до виконання якого були пропущені, чим порушив Закон України «Про виконавче провадження».

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Опришко Е. В., колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Із оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності.

Щодо строків пред`явлення виконавчого документа до виконання

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статті 447 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У частині першій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

У пункті 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року№ 512/5, зазначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

На час видачі судом першої інстанції виконавчого листа від 14 листопада 2016 року № 758/3124/16ц про стягнення з боржника заборгованості за договором кредиту від 20 квітня 2012 року у розмірі 394 087,93 грн та судового збору, а також відкриття виконавчого провадження 06 березня 2019 року діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Суд апеляційної інстанції, встановив, що спірні правовідносини виникли після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» у редакції

2016 року, яким передбачено можливість пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання протягом трьох років, а тому дійшов правильного висновку, що, відкриваючи виконавче провадження у 2019 року на підставі виконавчого листа, виданого судом першої інстанції 14 листопада 2016 року, приватний виконавець діяв у мажах та у спосіб, визначений цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, є необґрунтовані посилання у касаційній скарзі про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа пропущено.

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що на час видачі виконавчого листа діяли положення Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки, а тому помилкове зазначення судом першої інстанції у виконавчому листі кінцевого строку пред`явлення - 31 серпня 2017 року,

не узгоджується з положеннями чинного на той час законодавства України та не змінює строк такого пред`явлення.

Доводи касаційної скарги про те, що ознайомившись 24 лютого 2021 року із матеріалами виконавчого провадження № 58561455, яке закінчено 19 вересня 2019 року, ОСОБА_1 виявила копію виконавчого документа, а тому вважає, що банком подано приватному виконавцю копію виконавчого листа, а не його оригінал чи дублікат, є необґрунтованими.

Як вбачається із постанови суду апеляційної інстанції, 19 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А. М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 58561455.

Відповідно до частини 7 розділу III «Діловодство з виконання рішень» Наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» матеріали виконавчого провадження, за яким відповідно до статей 37- 39 Закону винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження (далі - завершене виконавче провадження), формуються державним або приватним виконавцем у хронологічному порядку за документом про відкриття виконавчого провадження відповідно до дати надходження (створення) документів виконавчого провадження.Копія виконавчого документа (паперова копія виконавчого документа, виданого у формі електронного документа) долучається до матеріалів виконавчого провадження в останню чергу.

У частині 8 розділу III «Діловодство з виконання рішень» Наказу Міністерства юстиції України від 7 червня 2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» визначено, що після завершення виконавчого провадження виконавчий документ (крім виконавчого документа, виданого у формі електронного документа) із відміткою про виконання надсилається за належністю разом з відповідною постановою державного або приватного виконавця та супровідним листом за підписом державного або приватного виконавця.

Таким чином, після завершення виконавчого провадження, у матеріалах такого виконавчого провадження залишається копія виконавчого документа з відміткою про його виконання.

Отже, копія виконавчого листа № 758/3124/16-ц, виданого Подільським районним судом м. Києва 14 листопада 2016 року, що міститься у матеріалах виконавчого провадження ВП 58561455, яке є завершеним, не свідчить про те, що приватним виконавцем Яцишиним А. М. відкрито виконавче провадження не на підставі оригіналу виконавчого листа чи його дубліката.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що приватним виконавцем Яцишиним А. М. відкрито виконавче провадження на підставі копії виконавчого листа, що є її процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.

Щодо порушень підготовчих дії приватного виконавця, які передують проведенню електронних торгів

У постанові від 21 червня 2023 року в справі № 369/5218/19 Верховний Суд послався на пункти 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 367/6231/16-ц та зазначив, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Разом із тим, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85 цього Закону).

У постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 201/18443/17 зазначено, що державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний характер оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись до суду із скаргою у цій частині ОСОБА_1 просила визнати протиправними та скасувати рішення приватного виконавця Яцишина А.М. щодо реалізації арештованого майна на електронних торгах з тих підстав, що приватний виконавець не повідомляв її про призначення зберігача майна, проведення оцінки майна та його вартість, дату і час проведення торгів, результат проведених торгів.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, встановив, що ОСОБА_1 оскаржуються підготовчі дії приватного виконавця, які передують проведенню електронних торгів, і дійшов правильного висновку, що такі вимоги підлягають оскарженню у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Проте, відсутні підстави для задоволення скарги у цій частині, так як про всі підготовчі дії перед проведенням електронних торгів, зокрема, призначення зберігача майна, проведення оцінки майна та його вартість, про дату та час проведення торгів, про результат проведених торгів, приватний виконавець Яцишин А. М. повідомляв боржника ОСОБА_1 .

Крім того, у жовтні 2019 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта недійсними (справа № 758/13899/19).

По суті доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм права й висновків суду попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Крім того, наведені у касаційній скарзі представника заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Опришко Едіти Василівни, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник