Провадження №4-с/333/5/26
УХВАЛА

Іменем України

06 січня 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) Концерн «Міські теплові мережі», -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою про визнання бездіяльності начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі», в якій просить суд визнати протиправною бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою №942/3 від 04.11.2008 року державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А. (реєстраційний номер обтяження 8146865), зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , об`єкт обтяження: АДРЕСА_1 , накладений постановою №942/3 від 04.11.2008 року державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А. (реєстраційний номер обтяження 8146865).

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що вона є власницею нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення 32,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на зазначене вище нерухоме майно було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 8146865, який внесено до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №942/3 від 04.11.2008 року державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А. У автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні інші відомості про боржника ОСОБА_1 , окрім виконавчого провадження №73151816, відкритого 27.10.2023 року і станом на 22.10.2025 року завершеного. Відповідно до судового наказу від 23.06.2008 року по справі №2-н-780/08, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість у сумі 1366 грн 28 коп, зазначений судовий наказ перебував на виконанні у Комунарського ВДВС у м.Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса). Заборгованість за виконавчим документом №2-н-780/08 сплачено у повному обсязі. Після звернення до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заявниця отримала відповідь про відмову у знятті вказаного арешту, в якій також зазначено, що на даний час виконавче провадження знищено. Таким чином, виконавче провадження було завершено, а арешт, накладений на майно боржника не знятий, що є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2025 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду.

11.11.2025 року через канцелярію суду від представника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на скаргу, в якій він просить суд відмовити в задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). В своїх запереченнях державний виконавець вказує, що перевіркою даних в автоматизованій системі виконавчого провадження не знайдено виконавчого провадження, при виконанні якого була винесена постанова про арешт майна боржника №942/3 від 04.11.2008 року державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А. На даний час виконавче провадження, в межах якого накладався арешт на нерухоме майно, знищено. У зв`язку з викладеним не виявляється можливим вжити заходи щодо зняття арешту з реєстраційним номером обтяження 8146865. Судовий наказ від 23.06.2008 року по справі №2-н-780/08 на виконанні у відділі не перебував, оскільки був повернутий стягувачу без прийняття до виконання. Твердження заявниці про накладення арешту при виконанні зазначеного судового наказу є хибним. Крім того, повернення виконавчого документу стягувану не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якого оскаржується.

У судове засідання скаржниця та її представник не з`явилися, надали заяву щодо слухання скарги за їх відсутності, на задоволенні скарги наполягали.

У судове засідання особа, дії якої оскаржуються, будучи повідомленою судом своєчасно та належним чином про час і місце слухання скарги, не з`явилася, скористалася правом на надання суду відзиву.

У судове засідання представник заінтересованої особи (стягувача) Концерну «Міські теплові мережі», будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час і місце слухання скарги, не з`явився. 04.12.2025 року через канцелярію суду від представника Концерну «Міські теплові мережі» надійшла заява про розгляд скарги без його участі, винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є власницею нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення 32,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на зазначене вище нерухоме майно було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 8146865, який внесено до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №942/3 від 04.11.2008 року державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А.

Перевіркою даних в автоматизованій системі виконавчого провадження не знайдено виконавчого провадження, при виконанні якого була винесена постанова про арешт майна боржника №942/3 від 04.11.2008 року державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А.

На даний час виконавче провадження, в межах якого накладався арешт на нерухоме майно, знищено, у зв`язку зі спливом строку зберігання.

У відповідності до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень є сукупністю дій, визначених у цьому законі органів та осіб, що спрямовані на примусове виконання судового рішення. Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначає засади виконавчого провадження, як справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

На звернення заявника щодо зняття накладеного державним виконавцем арешту він отримав відмову з посиланням на те, що арешт з майна може бути знятий в судовому порядку (а.с.7).

Стягувачем доказів перебування виконавчого документу на виконанні у відділі державної виконавчої служби, наявності несплаченої заборгованості суду надано не було, доводів скаржника не спростовано.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

На підставі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.

Положенням ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, застосування арешту майна боржника, як обмежувального заходу, доцільне лише для забезпечення реального виконання рішення і не повинно призводити до порушення статті 1 Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

З цього слідує, що арешт на майно та заборона на відчуження майна ОСОБА_1 , накладений відділом державної виконавчої служби, порушує права скаржника і позбавляє його можливості реалізувати своє право власності.

Виконавче провадження закінчене і знищене за закінченням строку зберігання. Законодавством, яке діяло на момент накладення арешту на майно боржника та діючим законодавством не врегульований порядок скасування арешту майна боржника після закінчення виконавчого провадження, у разі спливу строку для повторного пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені положення діючого законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, тому що відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить з одного боку про безпідставність продовження дії арешту майна боржника, а з іншого боку про неможливість зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт у закінченому та знищеному за строком зберігання виконавчому провадженні, тому що за нормами діючого законодавства виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ, таким випадком є лише скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження.

При таких обставинах єдиним ефективним способом, здатним відновити право власника, є не зобов`язання виконавця скасувати арешт, накладений на майно боржника, а скасування самого оскаржуваного рішення державного виконавця про арешт майна.

Скасування рішення державного виконавця, яке порушує права учасника виконавчого провадження відповідає ч.2 ст.451 ЦПК України і є таким, що відновить право власника мирно володіти своїм майном.

За таких обставин, суд вважає що постанова про арешт майна підлягає скасуванню, оскільки у подальшому застосуванні такого арешту необхідність відсутня. В іншій частині скарги відмовити.

Керуючись ст.ст.447-452 ЦПК України, ст.321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа (стягувач) Концерн «Міські теплові мережі», задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Жмихової Т.А. №942/3 від 04.11.2008 року, на підставі якої накладений арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме об`єкт обтяження нежиле приміщення, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 8146865.

В іншій частині відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков