УХВАЛА

03 березня 2026 року

м. Київ

справа № 485/891/25

провадження № 61-2627ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ - АГРОПРОДУКТ» (далі - ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» (далі - ТОВ «Перемога-Плюс») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка загальною площею 5,4 га із кадастровим номером :01:000:0084 розташована в межах території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 травня 2012 між ОСОБА_1 та ТОВ «Райз-Південь» укладено договір оренди землі, за яким позивачем передано вказаному товариству в оренду земельну ділянку із кадастровим номером :01:000:0084 загальною площею 5,4 га розташованої в межах території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно пункту 8 вказаного Договору, договір укладено на 15 років, починаючи з моменту його державної реєстрації, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Також, між сторонами підписано акт прийому-передачі земельної ділянки. Доказами зазначеної обставини є договір оренди землі від 10 травня 2012 року та акт прийому-передачі земельної ділянки, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 14698299 від 16 грудня 2013 року, копії яких долучено до позовної заяви.

В подальшому, 28 липня 2017 між ОСОБА_1 , ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» укладено додаткову угоду за № 3500020 до Договору оренди землі № 3869148 від 10 травня 2012 року.

Згідно вказаної додаткової угоди зі згоди позивача орендар ТОВ «Райз-Південь» передано, а ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» прийняв на себе права та обов`язки сторони, передбачені в договорі оренди.

Пунктом 4 вказаної додаткової угоди сторони домовились викласти договір оренди в іншій редакції. Також, між сторонами підписано трьохсторонній акт прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) до договору оренди землі від 10 травня 2012 року. Вищевказану додаткову угоду зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права номер запису про інше речове право 3869148 від 11 грудня 2013 року.

13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» укладено Додаткову угоду № 3500020-7 до договору оренди землі від 10 травня 2012 року, за умовами якої викладено договір оренди у новій редакції.

Так, строк дії договору оренди до 31 грудня 2031року (пункт 3.1), нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 145 719,11 грн.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 15,38% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 22 411,60 грн.

Орендна плата вноситься Орендарем у строк до 31 грудня.

Посилаючись на систематичну несплату орендної плати, позивач просив розірвати договір оренди землі від 10 травня 2012 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райз-Південь» (новий орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на підставі додаткової угоди від 28 липня 2017 року за № 3500020) з урахуванням Додаткової угоди від 13 жовтня 2021 року за № 3500020-7 до Договору оренди землі від 10 травня 2012 року, зареєстрованого 11 грудня 2013 року за № 3869148 щодо земельної ділянки із кадастровим номером :01:000:0084; стягнути з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у розмірі 51 770,79 грн, а саме: за 2022 рік -17 256,93 грн, за 2023 рік - 17 256,93 грн, за 2024 рік - 17 256,93 грн, а також судовий збір.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, розірвано договір оренди земельної ділянки площею 5,3984 га, кадастровий номер :01:000:0084, укладений між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ОСОБА_1 від 10 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди № 3500020 від 28 липня 2017 року та додаткової угоди № 3500020-7 від 13 жовтня 2021 року до договору оренди землі від 10 травня 2012 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору № 1704/25-21 від 17 квітня 2025 року. Стягнуто з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 10 травня 2012 року за 2023-2024 роки в сумі 34 513,86 грн та 1030,49 грн судового збору. Стягнуто з ТОВ «Перемога - Плюс» на користь ОСОБА_1 484,48 грн судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «ЮТС - Агропродукт» задоволено.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023, 2024 роки та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ЮТС-Агропродукт» про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 5,3984 га, кадастровий номер :01:000:0084, укладеного між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та ОСОБА_1 , від 10 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди № 3500020 від 28 липня 2017 року та додаткової угоди № 3500020-7 від 13 жовтня 2021 року до договору оренди землі від 10 травня 2012 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору №1704/25-21 від 17 квітня 2025 року, та стягнення орендної плати за землю за 2023, 2024 роки.о

У лютому 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Третьяк Г. О., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року про часткове задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Ціна позову визначається: у справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України); у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України).

Оскільки ціна позову (22 411,60 х 3 + 51 770,79 грн = 119 005,59) станом на 01 січня 2026 року не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 х 80 = 266 240,00 грн), справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі, підлягають касаційному оскарженню.

Суд вважає, що заявником не обґрунтовано фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів подібних правовідносин, оскільки в постанові Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі № 650/3776/24 (провадження № 61-6327св25) викладено висновок у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Проте, касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв, а справа мала виняткове значення для заявника.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник