Провадження №22-ц/812/461/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Шурмою Є.М.,

за участю відповідачки ОСОБА_1 , її представник адвоката Демченко Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/5373/25 за апеляційною скаргою Органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення, яке ухвалив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Скоринчук Катерини Михайлівни у приміщенні цього суду 17 грудня 2025 року, дата складання повного судового рішення не зазначена, за позовом Органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

у с т а н о в и в :

У липні 2025 року Орган опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що відповідачка є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація народження дітей здійснена на підставі статті 126 СК України. Батько дітей ОСОБА_4 , який був військовослужбовцем, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачка з дітьми є внутрішньо переміщеними особами із Сумської області, раніше проживали в Херсонській області, а наразі мещкає у місті Миколаєві. Відповідачка не працевлаштована, не соціалізована, малограмотна та винаймає житло, яке знаходиться в антисанітарному стані та є непридатним для проживання. З 20 травня 2025 року діти перебувають на обліку Служби у справах дітей адміністрації Заводського району як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Представники служби у справах дітей неодноразово виходили за місцем проживання відповідачки, надавали роз`яснення щодо порядку оформлення дітям пенсії по втраті годувальника, необхідності створення належних санітарно-гігієнічних умов проживання. Зі слів сусідів, діти часто брудні та голодні. Діти неодноразово потрапляли до лікарні через харчове отруєння. Від будь-якої допомоги, окрім отримання продуктів харчування, відповідачка відмовляється. Про родину повідомлено Миколаївський міський центр соціальних служб з метою взяття родини під супровід та надання правової і психологічної допомоги. Незважаючи на таке, відповідачка не оформила документів для отримання пенсії дітям по втраті годувальника. З матір`ю неодноразово проводилась психолого-педагогічна бесіда щодо відповідального ставлення до батьківських обов`язків, особливостей розвитку дітей відповідного віку, необхідності ведення здорового способу життя, але змін в організації виховання та утримання дітей не відбулося. Своїм способом життя відповідачка створила небезпечні умови для життя та розвитку дітей.

Посилаючись на викладене, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 30 % сукупного доходу відповідачки, але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала.

Представник відповідачки адвокат Демченко Н.В. суду пояснила, що 10 листопада 2025 року відповідачка уклала договір оренди житлового будинку, який складається із двох кімнат та має усі зручності для комфортного проживання сім`ї, звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 для отримання документів, необхідних для оформлення та отримання грошової виплати після загибелі її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання. Будь-яких скарг чи звернень до органів поліції від Служби у справах дітей Заводського району щодо невиконання відповідачкою батьківських обов`язків не надходило адміністративні матеріали стосовно відповідачки за невиконання чи неналежного виконання нею батьківських обов`язків не складалися. ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебувала і не перебуває, є здоровою та може виховувати дітей. Відповідачка працює двірником у ТОВ УК «Південь-М» та позитивно характеризується, цікавиться життям та забезпеченням своїх дітей, займається їх вихованням, діти ніколи не скаржилися на свою матір, що підтверджується. З урахуванням усіх обставин представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суд мотивував тим, що оскільки зазначені у позовній заяві обставини щодо неналежного виконання відповідачкою батьківських прав щодо виховання та матеріального утримання своїх дітей в ході розгляду справи підтвердження не знайшли та жодна із зазначених обставин, яка б слугувала підставою для задоволення позову, не була підтверджена належним та допустимим доказом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування вказує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки доказам, поданим позивачем, які у сукупності підтверджують, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, не взяті до уваги інформація від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», в якій йдеться про те, що дитина ОСОБА_3 неодноразово була госпіталізована до лікарні з бактеріальною кишковою інфекцією, а за висновком клінічного психолога мати дітей є соціально неадаптованою та неспроможною виконувати батьківські обов`язки щодо створенням дітям безпечного середовища. Суд також не взяв до уваги, що з боку Служба у справах дітей та Миколаївський центр соціальних служб вживали заходи допомоги родині, результату не дали, тому діти були вилучені з родини. На думку позивача, мати виховувала дітей за власним життєвим досвідом, оскільки сама ніколи не навчалася, писати, читати не вміє, тому не вважала за потрібне вчити дітей, чим порушувала право дітей на отримання освіти. Стосовно твердження суду про те, що не встановлено обставин, які підтверджували б, що відповідачка не забезпечує дітей матеріально, позивач не погоджується, оскільки свідченням неспроможності забезпечення дітей є те, що відповідачка тривалий час не працювала та немала доходу та тільки після звернення до суду Органу опіки та піклування щодо позбавлення її батьківських прав та за підтримки адвоката відповідачка працевлаштувалась та змінила місце проживання. Крім того суд не врахував як доказ повідомлення сусідів про те, що діти часто були голодними, брудними і шукали їжу на смітниках. Дітей було влаштовано на тимчасове проживання в прийомну сім`ю. Прийомні батьки влаштували дітей до школи, допомагають їм навчитися писати, читати. За підтримки адвоката мати відвідує дітей у прийомній сім`ї. Позивач зауважує, що без підтримки мати повернеться до свого звичайного способу життя та безвідповідальності по відношенню до дітей, вона не здатна забезпечувати їх життєві потреби, надати гарантії безпеки та стабільність для дітей у сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат Демченко Н.В. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та недоведеність аргументів апеляційної скарги та обґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина статті 2 ЦПК України).

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами часини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с. 4, 5).

Відповідачка та її доньки є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік (том 1, а.с. 8, 10, 26).

Батько дітей - ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та сповіщенням сім`ї №1-0/2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29 січня 2024 року (том 1, а.с.7, 125).

Відповідно до повідомлення адміністрації КНП Миколаївської міської ради «Міська дитяча лікарня №2» від 03 квітня 2025 року за №270/01-19/12 31 березня 2025 року о 21.00 до вказаного лікувального закладу була доставлена співробітниками швидкої допомоги з матір`ю ОСОБА_1 та госпіталізована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом: гостра бактеріальна кишкова інфекція неуточненої етіології, середнього ступеня важкості. За висновком клінічного психолога мати дитини являється соціально неадаптованою та неспроможною виконувати свої материнські обов`язки щодо виховання, надання безпечного середовища та соціалізації своєї дитини.

Вказаний висновок клінічного психолога суду не наданий.

Відповідно до акта обстеження умов проживання №92 від 04 квітня 2025 року, складеного завідуючою сектором Служби у справах дітей Норенко О. та головним спеціалістом Служби у справах дітей Фроловою К. на підставі повідомлення про родину за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання потребують значного поліпшення, оскільки меблі старі, постіль - брудна, запаси їжі відсутні. Родина прибула з Херсонської області, зареєстрована як ВПО та запрошена для отримання гуманітарної допомоги. Склад родини: ОСОБА_5 , 1953 року народження бабуся, ОСОБА_1 , 1983 року народження мати малолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2013 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження. Перевіряючими особами роз`яснено необхідність оформити дітям допомогу по втраті годувальника (том 1, а.с. 13).

Вказаний акт містить підписи завідуючої сектором ССД Норенко О. та головного спеціаліста ССД Фролової К. Відомості щодо ознайомлення осіб, за місцем проживання яких було складено акт, або відмови їх від ознайомлення з актом відсутні.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 15 травня 2025 року (том 1, а.с. 14), складеного головним спеціалістом Служби у справах дітей Фроловою К., капітаном поліції Гулідою А.В., старшим лейтенантом поліції Гулідою В.А. на підставі проведення рейду з метою перевірки умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому приміщенні наявні часткові вигоди. Помешкання потребує капітального ремонту та ретельного прибирання. Відсутні запаси їжі. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: наявні дитячі речі, іграшки, спальні місця (диван). В будинку брудно, меблі в аварійному стані, старі, постіль брудна, речі брудні та з неприємним запахом. На столі брудний посуд.. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_5 , 1953 року народження бабуся, ОСОБА_1 , 1983 року народження мати малолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2013 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження. Матір попереджено про відповідальність за неналежне виховання дітей та зроблено зауваження щодо покращення умов проживання (том 1, а.с. 14).

Вказаний акт містить підписи: головного спеціаліста ССД ОСОБА_6 , інспектора СЮП МРУП Гуліди А., інспектора СЮП МРУП Гуліди В. Відомості щодо ознайомлення осіб, за місцем проживання яких було складено акт, або відмови їх від ознайомлення з актом відсутні.

У позові зазначено, що про родину повідомлено Миколаївський міський центр соціальних служб з метою взяття родини під супровід та надання правової і психологічної допомоги.

Однак доказів на підтвердження взяття сім`ї на облік та надання супроводу, а також психологічної та правової допомоги суду не надано.

У позові також зазначено, що до роботи з родиною залучено Миколаївську організацію Товариства Червоного Хреста України щодо надання родині допомоги у межах їх повноважень, однак від такої мати відмовилася.

Разом з тим, матеріали справи містять відповідь на запит адвоката представника відповідачки у справі №11-10/25 від 11 листопада 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 гуманітарну, психологічну чи матеріальну допомогу від Миколаївської обласної організації Товариства Червоного Хреста України не отримувала та на гарячу лінію організації не зверталася (том 1, а.с.142).

Також позивач у позовній заяві вказав, що зі слів сусідів діти часто голодні, брудні, шукають їжу на смітниках, часто потрапляють до лікарні з отруєннями та високою температурою.

У справі, яка переглядається, орган опіки і піклування Виконавчий комітет Миколаївської міської ради просить позбавити мати двох малолітніх дітей ОСОБА_1 батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачка створила небезпечні умови для життя та розвитку дітей.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав матері дітей Виконавчий комітет Миколаївської міської ради посилається на те, що відповідачка несоціалізована, не працевлаштована, малограмотна, винаймає житло, яке перебуває у антисанітарному стані, не оформила пенсію по втраті годувальника дітям після загибелі їхнього батька.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір про позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав, взявши до уваги наведені положення закону, правильно виходив з того, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно встановити саме невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання умисно, свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із вимогами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено частини 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд першої інстанції, проаналізувавши наявні у справі докази, встановив, що відповідачка ОСОБА_1 та її доньки з 2023 року проживають в місті Миколаєві, є внтурішньо переміщеними особами. Батько дітей ОСОБА_4 , який був військовослужбовцем, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при захисті Батьківщини.

Згідно із змістом долучених до позовної заяви актів обстеження умов проживання родини ОСОБА_8 від 04 квітня 2025 року та від 15 травня 2025 року, складеного працівниками Служби у справах дітей сім`я відповідачки мала незадовольні побутові умови проживання.

Також у позовній заяві орган опіки та піклування зазначив, що зі слів сусідів діти часто голодні, брудні, шукають їжу на смітниках, часто потрапляють до лікарні з отруєннями та високою температурою.

Доказів на підтвердження такого становищя дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме звернення громадян до органів поліції або місцевого самоврядування, результати обстеження дітей, суду не надано. Також позивач прізвища свідків, які б могли підтвердити викладене у позовній заяві, не вказав, клопотання про їх допит в суді не заявляв.

Відповідно до повідомлення директора Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська дитяча лікарня №2» від 03 квітня 2025 року №270/01-19/12 (том 1, а.с. 12) 31 березня 2025 року о 21.00 до вказаного лікувального закладу була доставлена співробітниками швидкої допомоги з матір`ю ОСОБА_1 та госпіталізована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом «гостра бактеріальна кишкова інфекція неуточненої етіології, середнього ступеня важкості». За висновком клінічного психолога мати дитини являється соціально неадаптованою та неспроможною виконувати свої материнські обов`язки щодо виховання, надання безпечного середовища та соціалізації своєї дитини.

Вказаний висновок клінічного психолога суду не наданий.

Згідно позовної заяви з 20 травня 2025 року діти відповідачки перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, про родину повідомлено Миколаївський місткий центр соціальних служб з метою взяття родини під супровід на надання правової і психологічної допомоги.

Докази взяття дітей на облік, встановлення над сім`єю супроводу, надання відповідачці та її дітям будь-якої допомоги, зокрема у пошуках гідного житла та роботи, а також правової та психологічної допомоги позивач до справи не долучав.

Також у справі відсутнє рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 липня 2025 року № 1102 «Про негайне відібрання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про їх вилучення з небезпечних умов, тоді як про ухвалення такого рішення вказано у позовній заяві, та відомості про їх подальшу долю.

Відповідачка подала суду першої інстанції на спростування позовних твердження про неналежне виконання батьківських обов`язків:

копію укладеного нею договору найму дачного будинку № НОМЕР_1 в СТ «Активіст» від 10 листопада 2025 року (том 1, а.с. 123-124) та акт обстеження умов проживання у цьому будинку, складений комісією у складі начальника ССД та головного спеціаліста служби 19 листопада 2025 року (том 1, а.с. 182), відповідно до якого орендований будинок має дві житлові кімнати, кухонну та санітарну зони, нове меблеве укомплектування, необхідну побутову техніку. Будинок чистий, з належними умовами проживання. Мати бажає забрати дітей.

Зазначене у вказаному акті узгоджується із долученими відповідачкою фотознімками житлового будинку, візуальний огляд яких дає змогу дійти висновку, що кімнати чисті, належно умебльовані, мають чисті ліжка, стіл для виконання дітьми шкільного завдання, шафи з чистим та охайно складеним одягом, також наявний санвузол, кухня з необхідним посудом, холодильником, мікрохвильовою піччю (том 1, а.с. 99-120).

Згідно із висновком про стан здоров`я ОСОБА_1 від 11 листопада 2025, виданим Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3», відповідно до запису лікаря-психіатра в якому остання може виховувати дітей та є здоровою за висновками нарколога, дерматолога, хірурга, фтизіатра та сімейного лікаря (том 1, а.с. 131).

11 листопада 2025 року відповідачка ОСОБА_1 письмово звернулася до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району із заявою, у якій зазначила, що 28 липня 2025 року її діти були вилучені у неї та їй не відомо де вони, у якому стані, хто за них відповідає, чи не завдано діям психологічної шкоди. Зважаючи на те, що у дітей на війні загинув батько, а тепер їх насильно забрали від матері, ОСОБА_1 просила надати можливість зустрітися з дітьми (том 1, а.с. 137). Відповідь на звернення у справі відсутня.

Згідно повідомлень ГУНП в Миколаївській області Управління превентивної діяльності № від 14 листопада 2025 року, № від 15 листопада 2025 року відсутня будь-яка інформація про надходження від Служби у справах дітей Заводського району звернень чи скарг щодо невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно її дітей та остання до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася (том 1, а.с. 128, 129, 130).

З відповіді в.о. директора Комунального закладу «Миколаївська спеціальна школа №3» Миколаївської обласної ради від 11 листопада 2025 року та педагогічних характеристик на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 23 травня 2025 року, 19 травня 2025 року вбачається, що діти навчаються у цьому закладі освіти з 25 вересня 2024 року, засвоїли навчальний матеріал на середньому рівні, дотримуються правил поведінки у класі, контактують, спілкуються та взаємодіють із дорослими, на зауваження реагують адекватно, товариські, мати приділяє увагу дітям, їх вихованню та навчанню, виконує надані педагогами рекомендації, завжди була на зв`язку із вчителями, вчасно приводила та забирала дітей зі школи, діти ніколи не скаржилися на відсутність їжі вдома чи на матір та між ними існує тісний психоемоційний зв`язок, взаємовідносини доброзичливі, зовнішній вигляд у дітей завжди був належним, мати забезпечує дітей усім необхідним у межах своїх можливостей (а.с. 138, 139, 140)

У судовому засідання свідок ОСОБА_9 , яка є вчителем Комунального закладу «Миколаївська спеціальна школа №3» Миколаївської обласної ради, пояснила, що в її класі навчалася донька відповідачки ОСОБА_2 . Діти відповідачки навчалися у їхньому навчальному закладі 9 місяців. За цей період часу свідок знала про усі моменти життя сім`ї, їхні труднощі, загибель батька дітей, які завжди були охайно одягнені, мати щодня вчасно приводила дітей до школи та забирала їх, приймала участь у їхньому вихованні, забезпечувала усім необхідним для організації навчання, у межах своїх можливостей, діти приймали участь і різних заходах, на яких були відповідно одягнені. Свідок завжди цікавилася благополуччям родини, які є ВПО, а тому в школі їм періодично надавалася гуманітарна допомога, будь то одяг, засоби гігієни чи канцелярське приладдя. Діти гарно виховані, комунікативні, мають тісний психоемоційний зв`язок з мамою, завжди обіймали її, коли вона приходила за ними до школи, зверталися ніжними словами. Свідок як класний керівник цікавилася також і забезпеченням сім`ї продуктами харчування. Діти ніколи не скаржилися на відсутність їжі і свідок ніколи не чула і не була свідком того, щоб діти шукали їжу на смітниках. Матір дітей завжди спілкувалася з вчителями, радилася, що і як зробити краще, виконувала поради вчителів. Коли відповідачка повідомила, що її викликають до ССД, свідок ходила разом із нею. Відповідачку знає як добру, відповідальну, працьовиту людину та маму, яка любить своїх дітей і належно виконує свої батьківські обов`язки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_1 та проживає у м. Херсон, відповідачка опинилася в скрутній ситуації, оскільки її чоловік загинув, а їй довелося вживати заходів щодо безпеки дітей та переїхати з Сумської області до м. Миколаєва. Вона не могла одразу знайти місце роботи, адаптуватися в чужому місці, але організувала усі питання щодо влаштування дітей до навчального закладу. Свідок на той час не могла в повній мірі приділити увагу сестрі та надати їй усю необхідну допомогу, оскільки на той період часу була в пошуках роботи. Влітку 2025 року ОСОБА_1 повідомила свідкові, що в неї відібрали дітей. Працевлаштувавшись, та маючи вже змогу допомогти матеріально, свідок вжила усіх заходів у наданні допомоги сестрі, оскільки вона була в розпачі та в пригніченому стані після загибелі чоловіка, а згодом і через відібрання дітей. ОСОБА_1 є доброю та порядною людиною, у неї прекрасні стосунки з дітьми, яких вона любить і забезпечує усім необхідним у межах своїх фінансових можливостей. Діти також люблять свою маму та під час відвідування після відібрання плакали, просилися додому до матері. Відповідачка офіційно працевлаштована, свідок допомогла їй знайти орендоване житло з кращими умовами проживання.

Проаналізувавши докази, які були подані як позивачем, так і відповідачкою та її представником, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про недоведеність позовних вимог, оскільки у справі, яка переглядається, відсутні належні, достовірні, допустимі та достатні докази умисного, винного невиконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх доньок.

Так, щодо доводів позивача про хворобу дітей, то, як установив суд, при захворюванні дитини мати вжила заходів щодо забезпечення її належною медичною допомогою, при цьому здійснювала супровід дитини та її відвідування в медичному закладі, а доказів, що захворювання відбулося саме з вини матері (недбалого догляду тощо), у справі немає.

Крім того, наявні у справі докази свідчать про те, що незважаючи на важки життєві обставини через війну в Україні, що змусило відповідачку з дітьми змінити місце проживання, шукати житло та роботу на новому місці проживання, вона влаштувала дітей до навчального закладу, після відвідування працівниками служби у справах дітей працевлаштувалася та вийняла житло з більш прийнятними для дітей умовами проживання.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених статтею 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо двох доньок.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, посилання на те, що суд не взяв до уваги як доказ невиконання відповідачкою батьківських обов`язків інформацію КНП Миколаївської міської ради «Міська дитяча лікарня №2» про те, що донька ОСОБА_1 неодноразово потрапляла до лікарні, суперечать змісту рішення суду першої інстанції, в якому викладений аналіз цього доказу та висновок, з яким погоджується колегія суддів, про те, що само по собі лікування дитини, ініціатором якого була мати, яка також перебувала поряд із дитиною, не є свідченням ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Також суперечить зібраним у справі доказам твердження позивача про те, що відповідачка не вважає за потрібне вчити дітей, оскільки долучені стороною відповідачки докази підтверджують інформація від Комунального закладу «Миколаївська спеціальна школа №3» Миколаївської обласної та свідчення вчительки цього закладу, підтверджують, що з 2024 року її діти навчалися у школі, а мати була залучена у цей процес.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не спроможна матеріально забезпечити дітей, оскільки на день вирішення справи в суд першої інстанції ОСОБА_1 має постійну роботу та заробіток, а її працевлаштування за допомогою адвоката та зміна умов проживання на кращі після звернення органу піклування свідчать не про ухилення відповідачки від батьківських обов`язків, а, навпаки, бажанням покращити сімейну ситуацію та умови для дітей.

Також є неприйнятними посилання в апеляційній скарзі: на повідомлення невідомих сусідів про те, що діти відповідачки були голодні, брудні, шукали їжу на смітниках, оскільки допустимі та достовірні докази таких фактів у справі відсутні; на те, що відповідачка повернеться до звичного для неї способу життя після вирішення справи, оскільки таке є припущенням, що суперечить вимогам частини 6 статті 81 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що органи держаної влади покликані, насамперед, допомагати сім`ям, підтримувати у скрутних ситуаціях, надаючи матеріальну та психологічну допомогу з метою збереження інституту сім`ї, родинних традицій, а відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько яких загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, орган опіки та піклування відібрав у матері, не повідомивши останню про місце їх знаходження, та звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав без з`ясування думки щодо такої доцільності самих дітей та проігнорувавши першочергову їх потребу в материнській турботі та любові.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, дослідивши усі наявні докази, встановив, що ОСОБА_1 є працевлаштованою та такою, що отримує заробітну платню, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, дбає про своїх дітей, їхнє благополуччя, здоров`я, виховання, освіту, позитивно характеризується як працівник за місцем роботи і як мати в навчальному закладі своїх дітей, веде здоровий спосіб життя, не притягувалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності, має гарні взаємостосунки зі своїми дітьми, які жодного разу на свою матір чи її відношення до них не скаржилися. Дбаючи про своїх дітей та їх добробут, відповідачка звернулася до нотаріальної контори в інтересах своїх дітей із заявами про оформлення спадкових прав після смерті їхнього батька (а.с. 205-211).

Тому позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 за встановлених обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах та не буде відповідати якнайкращім інтересам дітей сторін.

З огляду на недоведення позивачем виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи на підставі наявних у справі та проаналізованих відповідно до статті 89 ЦПК України доказів, надав їм належну правову оцінку, визначившись із характером спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дотримався вимог процесуального права, а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування в силу статті 375 ЦПК України.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на відмову у задоволенні позову та на положення статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишити без задоволення, рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: І.В. Лівінський

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повна постанова складена 18 лютого 2026 року