ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/142/26 Справа № 188/151/24 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк»

на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2024 року позивач АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.09.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір № , який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що Розділ 2 Кредитного договору передбачає, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК" № від 24.09.2019, та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП БАНК», позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Відповідно до умов договору, АТ «ОТП БАНК» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за заявою Відповідача було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. Розділ 2 Кредитного договору передбачає, що за користування Кредитом АТ «ОТП БАНК» нараховує проценти у розмірі 5% в місяць. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Згідно зі Звітом-рахунком Відповідачем використано кредит в загальному розмірі: 25 600,00 грн. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за картковим рахунком за Кредитним договором № від 24.09.2019 становить 44 952,26 грн. з яких: 25 600,00 грн. заборгованість по тілу, 19 352,26 грн. заборгованість по відсотках (а.с.1-3).

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року, в якому ухвалою від 22 травня 2025 року виправлено описку, позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму загальної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25600 грн., з яких заборгованість за Кредитним договором № - 8143.73 грн. (а.с.а.с.104-107,126).

В апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в частині відмови та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі ( а.с.110-114).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції було встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 24.09.2019 року було укладено Кредитний договір № на отримання споживчого кредиту в розмірі 5874.00 грн. відповідно до додатку 1 до укладеного договору вартість кредиту склала 8143.73 грн., що підлягає стягненню з відповідачки.

Відповідно до Розділу 1 датою останнього платежу є 24.09.2021 року, тобто кредитний договір укладено терміном на 24 місяці.

Вчасно та в повному обсязі погашення кредиту відповідачкою не здійснювалось, ОСОБА_1 має заборгованість.

Матеріалами справи підтверджується також відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 .

Позивач в позові зазначає, що на рахунку було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою.

Позивачем в позовній заяві не зазначено розмір встановленого кредитного ліміту, наданими доказами розмір встановленого кредитного ліміту також не підтверджується.

Розмір загальної заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за тілом кредиту становить 25600 грн., з яких заборгованість за Кредитним договором № - 8143.73 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції, виходив з того, що відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, розмір загальної заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за тілом кредиту становить 25600 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, суд 1 інстанції виходи з того, що позивачем не обґрунтовано їх нарахування, за кредитним договором № вони увійшли у вартість кредиту, як зазначено у додатку 1 до договору, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказ, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з правилами користування карткою.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у стягненні відсотків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині з огляду на наступне.

Так, у відповідність ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки встановлені договором чи законом.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошові суми відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.1046-1053 , якщо інше не встановлено зазначеними статтями і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Анкета заява на отримання кредиту, графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, всі надані докази стосуються лише кредитного договору на споживчий кредит №, а саме придбання товарів в ТОВ «Конфі Трейд» на суму 5874.00 грн..

Умови надання кредитного ліміту, його розмір в позові не зазначено, документально не підтверджено, термін дії банківської картки з установленим кредитним лімітом стороною позивача також не підтверджено, також не надано й сама правила користування карткою.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що жоден із наданих позивачем документів не підтверджує наявність заборгованості та її розміру.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що згідно розділу 2 кредитного договору, позивач підтвердив , що він попередньо ознайомився з усіма умовами надання банківських послуг, тарифами, в тому числі і з положеннями договорів та усіма його додатками, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору.

Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма умовами договору. Відсутність підпису відповідача фактично надає можливість Банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в договорі позичальника про ознайомлення позичальника з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає Банк.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід в оскарженій частині залишити без змін.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене в оскарженій частині без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2026 року.

Судді: