Справа № 930/2738/25
Провадження № 2/930/307/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2026 року місто Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Науменка С.М., за участі секретаря судового засідання Адрущак Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Немирів цивільну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання одного з непрацездатних батьків , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до першого відповідача ОСОБА_2 та другого відповідача ОСОБА_3 , в якому просить:

- вирішити позов щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на утримання одного з непрацездатних батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно;

- вирішити позов щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання одного з непрацездатних батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно.

В обґрунтування позову зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером, непрацездатною особою, являється особою з інвалідністю.

Має повнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданого17 травня 1984 року.

Має повнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 5 травня 1981 року.

Позивачка є непрацездатною особою та має намір вирішити в судовому порядку питання щодо стягнення аліментів на своє утримання як непрацездатної особи з повнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так змістом статті 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття і повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Тобто доньки, на думку позивачки, мають певні права та обов`язки перед позивачкою як перед одним з непрацездатних батьків, зокрема обов`язок піклування.

Так підстави для піклування визначені статтями 58 та 59 Цивільного кодексу України, згідно яких опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними та піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Позивачка ОСОБА_1 , не є особою, цивільна дієздатність якої обмежена, крім того позивачку не визнано недієздатною особою, то ж обов`язок опікуватися (піклуватися) у доньок відсутній, у зв`язку із чим позивачка не має правових підстав вимагати від доньок опіки або піклування і такого обов`язку відповідно згідно норм Конституції України у доньок позивачки не виникає.

Порядок із тим, утримання повнолітніми дітьми непрацездатних батьків та порядок виникнення таких обов`язків конкретизовані в Сімейному кодексі України.

Зокрема частина перша статті 202 Сімейного кодексу України передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При цьому ключовими умовами настання обов`язку доньки або сина по утриманню батьків є її непрацездатність в сукупності з потребами в матеріальній допомозі.

Так частиною першою статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому для об`єктивності судового розгляду та вирішення спору по суті позивач зазначає, що хоч і вважається непрацездатною особою в силу наявності інвалідності, але не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах.

За ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 17.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.

25.11.2025 до суду надійшов письмовий відзив від першого відповідача ОСОБА_2 , за яким вона просить відмовити повністю у задоволенні позову з наступних підстав.

Перший відповідач ОСОБА_2 , є донькою Позивача. Позивач є повнолітньою особою, але не є особою, цивільна дієздатність якої обмежена, крім того Позивача не визнано недієздатною особою; то ж обов`язок опікуватися (піклуватися) Позивачем в розумінні змісту статті 51 Конституції України у її повнолітніх дітей відсутній, у зв`язку із чим Позивач не має правових підстав вимагати від дітей опіки або піклування і такого обов`язку відповідно згідно норм Конституції України у дітей Позивача не виникає. Обов`язок утримувати батьків у дітей не настає за принципом походження (рідства, біологічної спорідненості, тощо).

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Позивач, пославшись в позовній заяві на відомості про відсутність потреби в утриманні, зазначає, що хоч і є непрацездатною особою, але не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах. Додатково зазначаю, що до першого або до другого відповідачів від позивача жодного разу питань щодо матеріальної допомоги не надходило, прохань або вимог щодо матеріального утримання не висувалося.

Таким чином, перший відповідач вважає, що відсутні умови для настання (виникнення) у Відповідачки ОСОБА_2 та Відповідачки ОСОБА_3 обов`язку з утримання непрацездатного родича першого ступеню споріднення, передбачені ст.ст. 75, 202 Сімейного кодексу України. Також відсутні підстави для стягнення з Відповідачки ОСОБА_2 та Відповідачки ОСОБА_3 коштів на додаткові витрати з утримання Позивача ОСОБА_1 .

28.11.2026 року до суду від позивача надійшла письмова відповідь позивача на відзив першого відповідача, за яким вона просить при вирішенні позову взяти до уваги наведені у відповіді на відзив відомості та зазначила, що сторона Позивача визнає аргументи наведених Відповідачем ОСОБА_2 заперечень в частині відсутності у Позивача потреби в утриманні (матеріальному забезпеченні) з боку Відповідача ОСОБА_2 та Відповідача ОСОБА_3 у справі. Позивач дійсно є особою з інвалідністю, що отримує пенсійне забезпечення та інші доходи, що сукупно перевищують встановлений законом прожитковий мінімум. Так позивач отримує пенсію та інші фінансові надходження й не потребує додаткового утримання, а також не потребує покриття якихось додаткових витрат. Позивач ніколи не відчував потреби звертатися до першого відповідача та другого відповідача за матеріальною допомогою або іншими формами допомоги (фінансової або натуральної).

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Проти задоволення позову заперечує. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Проти задоволення позову заперечує. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка має двох повнолітніх дітей, доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач у позовній заяві чітко вказав, що хоч і вважається непрацездатною особою в силу наявності інвалідності, але не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах. Позивача в силу відсутності матеріальної можливості для такого забезпечення. При цьому просить суд стягнути з відповідачів на її користь аліменти у розмірі 1 000,00 грн. з кожної щомісячно, як на непрацездатних батьків. У відповіді на відзив відповідача, ОСОБА_1 також зазначила, що не потребує жодної матеріальної допомоги зі сторони відповідачів.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 фактично зазначила, що не потребує жодної матеріальної допомоги від своїх дочок. Відповідачі по справі заперечують проти задоволення позову з тих же підстав, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмови.

Обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання, встановлюються Главою 17 СК України.

Стаття 202 СК України передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено судам, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як зазначено у ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Однак суд також при визначенні розміру аліментів враховує, що позивачем взагалі не доведено належними та допустимими доказами матеріальний та сімейний стан сторін, тобто його позивача та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого суд позбавлений можливості врахувати ці обставини при визначенні розміру аліментів. Більш того, і у позовній заяві, і у відповіді на відзив, позивач стверджує, що не потребує матеріальної допомоги. Відтак суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до першого відповідача ОСОБА_2 та другого відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання одного з непрацездатних батьків.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Немирівського

районного суду: С.М.Науменко