КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2372/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року, ухвалених під головуванням судді Яровенко Н.О.,-

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання майна особистою приватною власністю.

ОСОБА_1 просила в порядку поділу спільного майна подружжя: визнати автомобіль «SUZUKI VITARA», 2019 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю; визнати за кожною із сторін 1/2 частки права власності на спірний автомобіль; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частки автомобіля та виділити його у власність ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «SUZUKI VITARA», 2019 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач просила в порядку поділу коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: визнати грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, належних ОСОБА_4 відкритих в банку АТ «ІНГ Банк Шльонскі» (ING Bank Slaski S.A.) спільною сумісною власністю; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів (73 830 грн 00 коп.) та стягнути їх з ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час шлюбу сторонами придбаноавтомобіль «SUZUKI VITARA», 2019 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 зазначала, що відповідач вніс спільно зароблені грошові кошти подружжя у розмірі 20 000, 00 польських злотих на власний банківський рахунок, відкритий в іноземному банку АТ «ІНГ Банк Шльонскі».

Враховуючи, що автомобіль «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , та грошові кошти у розмірі 20 000, 00 польських злотих є спільним майном подружжя, ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом та просить здійснити їх поділ між сторонами по 1/2 частини кожному.

У червні 2023 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю.

ОСОБА_6 просив визнати особистою приватною власністю позивача: грошові кошти в розмірі 40 000, 00 польських злотих, які зараховані 01 лютого 2019 року (дата транзакції 01 лютого 2019 року) на рахунок НОМЕР_3 в банку ING Bank Slaski S.A.; грошові кошти в розмірі 419 240, 00 польських злотих, які зараховані 24 червня 2019 року (дата транзакції 24 червня 2019 року) на рахунок НОМЕР_4 в банку ING Bank Slaski S.A.; автомобіль «SUZUKI VITARA», VIN НОМЕР_1 , 2019 року випуску, колір сірий, номер двигуна НОМЕР_5 .

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані грошові кошти ОСОБА_6 отримав від продажу земельних ділянок, розташованих в селі Вежбиця, у Гміні Сероцьк Легіоновського повіту Мазовецького воєводства площею 0, 4251 га.

Право власності на ділянки ОСОБА_6 набув на підставі договору дарування від 07 серпня 2007 року, реєстр А № 6884/2007 та в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що грошові кошти на вказаних банківських рахунках належать йому на праві особистої приватної власності.

Враховуючи, що автомобіль «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачем придбано за його особисті грошові кошти, отримані від продажу успадкованої та подарованої нерухомості, ОСОБА_6 просив визнати транспортний засіб його особистою приватною власністю.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя відмовлено, у задоволенні об`єднаного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнаноособистою приватною власністю ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі40 000, 00 польських злотих, які зараховані 01 лютого 2019 року на рахунок НОМЕР_3 в банку АТ «ІНГ Сілезький банк» (ING BANK SLASKI S.A.)

Визнаноособистою приватною власністю ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі419 240, 00 польських злотих, які зараховані 24 червня 2019 року на рахунок НОМЕР_6 в банку АТ «ІНГ Сілезький банк» (ING BANK SLASKI S.A.)

Визнаноособистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль «SUZUKI VITARA», VIN НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_5 , 2019 року випуску, об`єм двигуна 988 см3, колір сірий.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 13 688 грн 40 коп.

29 липня 2025 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 85 668 грн 64 коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року названу заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 85 668 грн 64 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду від 23 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги первісного позову задовольнити в повному обсязі та у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю відмовити. Представник ОСОБА_1 просить здійснити перерозподіл судових витрат.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 заперечив проти вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представником ОСОБА_1 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року в частині зустрічних позовних вимог провизнання особистою приватною власністю ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 40 000, 00 польських злотих, які зараховані 01 лютого 2019 року (дата транзакції 01 лютого 2019 року) на рахунок НОМЕР_3 в банку ING BankSlaski S.A. та грошових коштів у розмірі 419 240, 00 польських злотих, які зараховані 24 червня 2019 року (дата транзакції 24 червня 2019 року) на рахунок НОМЕР_4 в банку ING BankSlaski S.A., не оскаржується, відтак апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності посилання ОСОБА_3 на те, що автомобіль «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , придбано за його особисті грошові кошти.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із їх недоведеністю.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 21 листопада 2009 року.

25 червня 2019 року нотаріусом Мацей Васяк у м. Варшава засвідчено укладення договору купівлі-продажу y вигляді нотаріального акта, реєстр А № 1040/2019.

Згідно укладеного договоруОСОБА_6 продав пану ОСОБА_11 і пані Моніці, подружжю ОСОБА_12 земельну ділянку, розташовану в селі Вежбиця, у Гміні Сероцьк Легіоновського повіту Мазовецького воєводства площею 0, 4251 га, що складається з ділянок АДРЕСА_1 та № 108/7, для яких ведеться земельний реєстр № WA1L/00076442/6 - за 466 000, 00 злотих.

Нотаріусом встановлено, що вказані зазначені ділянки є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки він не укладав майнові шлюбні договори з дружиною, нерухомість отримана ним в результаті прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а частка в ділянці № НОМЕР_7 на підставі договору дарування від 07 серпня 2007 року, реєстр А № 6884/2007.

31 січня 2019 року між вказаними особами укладено у тій же нотаріальній конторі попередній договір купівлі-продажу y вигляді нотаріального акта, реєстр А № 192/2019.

Ціна продажу нерухомості, зареєстрованої у Реєстрі земельних ділянок за № WA1L/00076442/6, у розмірі 466 000, 00 злотих сплачена покупцями частково готівкою (під час складення нотаріального акта реєстр А № 192/2019), a частково банківським переказом.

На виконання укладеного договору 01 лютого 2019 року на рахунок НОМЕР_3 в банку ING Bank Slaski S.A. внесені грошові кошти у розмірі 40 000, 00 польських злотих, що підтверджується банківсью випискою.

Грошові кошти у розмірі 419 240, 00 польських злотих, які отримані за договором А № 1040/2019, внесені покупцями 24 червня 2019 року шляхом банківського переказу на рахунок НОМЕР_4 в банку ING Bank Slaski S.A. на ім`я ОСОБА_13 , що підтверджується банківською випискою.

За період перебування сторін у шлюбі між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 12 грудня 2019 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2 договору, вартість транспортного засобу становить 535 080 грн 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що транспортний засіб придбаний за період перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти подружжя.

ОСОБА_6 вніс спільно зароблені грошові кошти подружжя у розмірі 20 000, 00 польських злотих на власний банківський рахунок, відкритий в іноземному банку АТ «ІНГ Банк Шльонскі».

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважала, що вказане майно є спільним та підлягає поділу між сторонами по 1/2 кожному.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_6 вказав, що автомобіль «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний ним за його особисті кошти, відтак, є його приватною власністю та поділу між подружжям не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ст. ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначає не тільки факт придбання його під час шлюбу, але й спільна участь подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи припис ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд має встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності подружжя визначається з урахуванням часу набуття майна, а також джерел його набуття (коштів, за які набуте це майно).

За ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка ємайно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 21 листопада 2009 року.

25 червня 2019 року нотаріусом Мацей Васяк у м. Варшава засвідчено укладення договору купівлі-продажу y вигляді нотаріального акта, реєстр А № 1040/2019, за яким ОСОБА_6 продав пану ОСОБА_11 і пані Моніці, подружжю ОСОБА_12 земельну ділянку, розташовану в селі Вежбиця, у Гміні Сероцьк Легіоновського повіту Мазовецького воєводства площею 0, 4251 га, що складається з ділянок АДРЕСА_1 та № 108/7, для яких ведеться земельний реєстр № WA1L/00076442/6 - за 466 000, 00 злотих.

Нотаріусом встановлено, що вказані зазначені ділянки є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки він не укладав майнові шлюбні договори з дружиною, нерухомість отримана ним в результаті прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а частка в ділянці № НОМЕР_7 на підставі договору дарування від 07 серпня 2007 року, реєстр А № 6884/2007.

Враховуючи вищевикладене, отримані від продажу земельних ділянок грошові кошти у розмірі 466 000, 00 злотих є його особистою приватною власністю.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції про те, що грошові кошти в розмірі 40 000, 00 польських злотих, які зараховані 01 лютого 2019 року (дата транзакції 01 лютого 2019 року) на рахунок НОМЕР_3 в банку ING BankSlaski S.A. та грошові кошти в сумі 419 240, 00 польських злотих, які зараховані 24 червня 2019 року (дата транзакції 24 червня 2019 року) на рахунок НОМЕР_4 в банку ING BankSlaski S.A. належать ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Колегією суддів встановлено, що представником відповідача долучено до матеріалів справи копії виписок із банківських рахунків ОСОБА_5 .

Дослідивши вказані документи, встановлено, що 28 червня 2019 року ОСОБА_6 зняв зі свого рахунку НОМЕР_3 в банку ING Bank Slaski S.A. двома транзакціями по 20 000, 00 польських злотих.

Заперечуючи щодо задоволення зустрічних позовних вимог, ОСОБА_6 зазначив, що зняті 40 000, 00 польських злотих він ввіз на територію України та обміняв у валюто-обмінних пунктах міста Києва на українські гривні.

Банківськими виписками також підтверджується, що за період із 22 жовтня 2019 року по 21 грудня 2019 року ОСОБА_15 знято у банкоматах на території м. Києва загальну суму грошових коштів у розмірі 460 079 грн 00 коп.

12 грудня 2019 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 укладено договір купівлі-продажу автомобіля «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2 договору, вартість транспортного засобу становить 535 080 грн 00 коп.

Враховуючи вищевикладене та встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає доведеними та обґрунтованими посилання ОСОБА_3 на те, що автомобіль «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , придбано за його особисті кошти, вилучені від продажу успадкованих та подарованих земельних ділянок.

Обгрунтовуючи вимоги позову та апеляційної скарги, ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано подружжям за їх спільні грошові кошти або за особисті кошти дружини.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що у неї були власні накопичення на банківських рахунках, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів зняття чи переказу таких коштів перед купівлею автомобіля «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , матеріали справи не містять.

Не надано доказів на підтвердження того, що зняті відповідачем за первісним позовом грошові кошти він витратив на купівлю іншого майна чи на інші потреби.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, саме лише посилання ОСОБА_1 на наявність у неї доходу або грошових збережень, не може бути належним доказом на підтвердження використання таких коштів саме на купівлю транспортного засобу.

Розв`язуючи спір, судом першої інстанції правильно встановлено джерело походження грошових коштів на банківському рахунку ОСОБА_3 , за які в тому числі було придбано автомобіль «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , та обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 та задоволено вимоги зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 здійснювала сплату страхових внесків за договором страхування транспортного засобу у розмірі 19 580 грн 00 коп. із власного банківського рахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не доводять посилання скаржника на використання власних грошових коштів саме на купівлю спірного автомобіля. Вказане є предметом дослідження під час вирішення названого спору.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність купівлі автомобіля за грошові кошти, які були зняті ОСОБА_15 , колегія суддів оцінює критично, оскільки враховуючи встановлені судом фактичні обставини, їх послідовність та джерело походження грошових коштів, судом першої інстанції обгрунтовано визнано доведеним придбання відповідачем автомобіля «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_2 , за його особисті кошти. Жодних доказів на спростування вказаних обставин представником ОСОБА_1 не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

29 липня 2025 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 85 668 грн 64 коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року названу заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 85 668 грн 64 коп.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативиухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається із резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник Янчарека Я. просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогуу розмірі 85 668 грн 64 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником Янчарека Я. надано копію: договору про надання правової допомоги № від 03 квітня 2023 року; додаткового договору від 03 квітня 2023 року; рахунків та актів наданої правової допомоги.

В акті наданої правової зазначено:

- підготовка відзиву - 3, 5 год.;

- підготовка зустрічного позову - 2, 75 год.;

- підготовка заяви про закриття провадження - 1, 5 год.;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 1, 25 год.;

- підготовка інших процесуальних документів - 0, 5 год.;

- участь адвоката у судових засіданнях.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки та подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 85 668 грн 64 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Судом першої інстанції не обгрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 85 668 грн 64 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додактове рішення суду від 07 серпня 2025 року ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду від 23 липня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Представником ОСОБА_1 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року в частині зустрічних позовних вимог провизнання особистою приватною власністю ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 40 000, 00 польських злотих, які зараховані 01 лютого 2019 року (дата транзакції 01 лютого 2019 року) на рахунок НОМЕР_3 в банку ING BankSlaski S.A. та грошових коштів у розмірі 419 240, 00 польських злотих, які зараховані 24 червня 2019 року (дата транзакції 24 червня 2019 року) на рахунок НОМЕР_4 в банку ING BankSlaski S.A., не оскаржується, відтак апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 03 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Т.О. Писана