ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року місто Чернівці справа №723/3740/25

провадження №22-ц/822/467/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Височанської Н.К.,

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

за участю секретаря судових засідань Факас А.В.

учасники справи:

позивачі Великокучурівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ДП «Ліси України», Чернівецька обласна військова адміністрація, Чернівецька обласна рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Дедик Н.П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року позивачі Великокучурівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ДП «Ліси України», Чернівецької обласної військової адміністрації, Чернівецької обласної ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання протиправними рішень та розпорядження, зобов`язання вчинити дії.

Просили:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 Рішення Чернівецької обласної ради ХІ сесії ХХІІІ скликання №68-11/2000 від 16.06.2000р. «Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області» в частині включення 61,4 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення до площі земель лісового фонду площею 15,5 тис.га, які було передано в постійне користування Спеціалізованому лісогосподарському підприємству «Сторожинецький лісгосп» , як землі лісового фонду;

- визнати незаконним та скасувати пункт 1 Рішення Чернівецької обласної ради ХХІІІ скликання №133-16/01 від 25.09.2001 року «Про внесення змін до рішення сесії обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000р. «Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області» про затвердження нової редакції пункту 2 Рішення сесії обласної ради №68-11/2000 р. в частині включення 61,4 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення до складу 15843 га земель лісового фонду. Визнати незаконним та скасувати Додаток №2 «Інвентаризація лісового фонду Сторожинецького міжгосподарського лісгоспу за матеріалами лісовпорядкування 1998 року» до Рішення №133-16/01 від 25.09.2001 року , в частині включення 61,4 га земель запасу сільськогосподарського призначення до площі 160 га земель лісового фонду , які знаходились в користуванні ПАФ «Великокучурівське» на території Великокучурівської сільської ради;

- визнати незаконним та скасувати пункт 1 Розпорядження Голови Чернівецької обласної державної адміністрації №60-р від 10.01.2022року « Про передачу земельних ділянок державного лісового фонду державних підприємств: «Вижницьке державне спеціалізоване підприємство агропромислового комплексу», «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Сторожинецький держспецлісгосп», «Кіцманський ліс агропромислового комплексу» у постійне користування для ведення лісового господарства державному підприємству «Берегометське лісомисливське господарство» в частині включення до складу земель державного лісового фонду площею 15512,3 га, що передається в постійне користування для ведення лісового господарства ДП «Берегометське лісомисливське господарство», земельних ділянок сільськогосподарського призначення кадастрові номери: :02:001:0127 площею 0,2244 га, :02:001:0022 площею 0,77 га та :02:001:0029 площею 0,35 га, що належать відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно , що знаходяться на куті Діброва села Великий Кучурів Чернівецького р-ну Чернівецької області, в межах їх кадастрових координат , та 60,05 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення, в тому числі орієнтовною площею 3,5 га , що знаходяться в земельному масиві «Діброва» с.Великий Кучурів;

- зобов`язати ДП «Ліси України» не чинити ОСОБА_1 перешкод в використанні за цільовим призначенням та розпорядженні належною йому на праві власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, що розташована на куті Діброва села Великий Кучурів кадастровий номер :02:001:0127 площею 0,2244 га;

- зобов`язати ДП «Ліси України» не чинити ОСОБА_2 перешкод в використанні за цільовим призначенням та розпорядженні належними йому на праві власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення, що розташовані на куті Діброва села Великий Кучурів кадастровий номер, :02:001:0022 площею 0,77 га та :02:001:0029 площею 0,35 га;

- зобов`язати ДП «Ліси України» не чинити Великокучурівської сільської раді перешкод в використанні за цільовим призначенням та розпорядженні належними їй на праві комунальної власності землями запасу сільськогосподарського призначення площею 60,5 га, в тому числі орієнтовною площею 3,5 га, що розташовані в куті Діброва села Великий Кучурів;

- зобов`язати ДП «Ліси України» привести у відповідність до вимог чинного законодавства наявні в нього матеріали лісовпорядкування за 2011, 2013, 2023 рік, шляхом виключення з кварталу 60 ( станом на 2023рік квартал №245) відділу 2 ділянки лісового фонду, позначені нумерацією 2,3,4 орієнтовною площею біля 3,5 га , в тому числі в межах земельних ділянок кадастрові номери: :02:001:0127 площею 0,2244 га, :02:001:0022 площею 0,77 га та :02:001:0029 площею 0,35 га , що розташовані на куті Діброва села Великий Кучурів відповідно до меж кадастрових координат вказаних земельних ділянок та меж земель запасу Великокучурівської сільської ради.

В ході розгляду справи відповідачем Чернівецькою обласною радою заявлено клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що позовні вимоги не можна розглядати лише за правилами цивільного судочинства, так як спір між Великокучурівською сільською радою та Чернівецькою обласною радою, Чернівецькою обласною державною адміністрацією має ознаки публічно-правового спору. Вимоги позивачів до ДП «Ліси України» щодо зобов`язань не чинити перешкоди у користуванні спірними земельними ділянками мають ознаки негаторного позову, тому повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, однак вважають їх передчасними з огляду на спірний статус цих земельних ділянок.

Також вказали, що вимоги щодо часткового скасування рішень Чернівецької обласної ради та розпорядження голови Чернівецької ОДА, та вимоги про зобов`язання ДП «Ліси України» привести у відповідність до чинного законодавства матеріали лісовпорядкування по зазначеним у позові земельним ділянкам належать до публічно-правових спорів, а вимоги до ДП «Ліси України» про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні спірними земельними ділянками є цивільним спором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року провадження у справі в частині позовних вимог Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до ДП «Ліси України», Чернівецької обласної військової адміністрації, Чернівецької обласної ради про:

- визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення Чернівецької обласної ради XI сесії ХХІІІ скликання №68-11/2000 від 16.06.2000р. «Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області» в частині включення 61,4 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення до площі земель лісового фонду площею 15,5 тис.га, які було передано в постійне користування Спеціалізованому лісогосподарському підприємству «Сторожинецький лісгосп» , як землі лісового фонду;

- визнання незаконним та скасування пункту 1 Рішення Чернівецької обласної ради XXIII скликання №133-16/01 від 25.09.2001 року «Про внесення змін до рішення сесії обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000р. «Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області» про затвердження нової редакції пункту 2 Рішення сесії обласної ради №68-11/2000 р. в частині включення 61,4 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення до складу 15843 га земель лісового фонду. Визнання незаконним та скасування Додатку №2 «Інвентаризація лісового фонду Сторожинецького міжгосподарського лісгоспу за матеріалами лісовпорядкування 1998 року» до Рішення №133-16/01 від 25.09.2001 року , в частині включення 61,4 га земель запасу сільськогосподарського призначення до площі 160 га земель лісового фонду, які знаходились в користуванні ПАФ «Великокучурівське» на території Великокучурівської сільської ради;

- визнання незаконним та скасування пункту 1 розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації №60-р від 10.01.2022 року «Про передачу земельних ділянок державного лісового фонду державних підприємств: «Вижницьке державне спеціалізоване підприємство агропромислового комплексу», «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Сторожинецький держспецлісгосп», «Кіцманський ліс агропромислового комплексу» у постійне користування для ведення лісового господарства державному підприємству «Берегометське лісомисливське господарство» в частині включення до складу земель державного лісового фонду площею 15512,3 га, що передається в постійне користування для ведення лісового господарства ДП «Берегометське лісомисливське господарство», 60,05 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення, в тому числі орієнтовною площею 3,5 га , що знаходяться в земельному масиві «Діброва» с. Великий Кучурів;

- зобов`язання ДП «Ліси України» не чинити Великокучурівській сільській раді перешкоди у використанні за цільовим призначенням та розпорядженні належними їй на праві комунальної власності землями запасу сільськогосподарського призначення площею 60,5 га, в тому числі орієнтовною площею 3,5 га, що розташовані в куті Діброва села Великий Кучурів;

- зобов`язання ДП «Ліси України» привести у відповідність до вимог чинного законодавства наявні в нього матеріали лісовпорядкування за 2011, 2013, 2023 рік, шляхом виключення з кварталу 60 ( станом на 2023 рік квартал №245) відділу 2 ділянки лісового фонду, позначені нумерацією 2,3,4 орієнтовною площею біля 3,5 га , що розташовані на куті Діброва села Великий Кучурів відповідно до меж земель запасу Великокучурівської сільської ради - закрито.

Роз`яснено позивачу Великокучурівській сільській раді Чернівецького району Чернівецької області право на звернення до суду з вказаними позовними вимогами в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивачі Великокучурівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Лютікова Н.О., подали до апеляційного суду 26 січня 2026 року апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, в якій просили скасувати ухвалу про закриття провадження та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилалися на те, що права власності позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на належні їм на праві власності земельні ділянки приватної власності є похідними від права комунальної власності Великокучурівської сільської ради на землі запасу сільськогосподарського призначення в куті «Діброва» с.Великий Кучурів, якими вона розпоряджалась при передачі цих земельних ділянок у приватну власність фізичних осіб.

Отже, захист спільних інтересів Великокучурівської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерозривно пов`язані між собою. Доведення в судовому порядку відсутності в ДП «Ліси України» права постійного користування спірними земельними ділянками у зв`язку з тим, що оскаржувані рішення ухвалено із порушенням норм земельного законодавства, внаслідок чого вони не породжували виникнення в ДП СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» права постійного користування спірними землями, відновить порушені права одразу всіх позивачів, оскільки усуне правові підстави для дій ДП «Ліси України», пов`язаних зі створенням перешкод позивачам в користуванні та розпорядженні належними їм земельними ділянками.

В даному випадку права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є похідними від права Великокучурівської сільської ради на землі комунальної власності, тому права всіх позивачів порушено незаконним та безпідставним включенням земель запасу Великокучурівської сільської ради до матеріалів лісовпорядкування Сторожинецького лісгоспу за 1998 рік та подальшою незаконною передачею їх в постійне користування ДП СЛАП «Сторожинецький спецлісгосп» за рішенням Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16 червня 2000 року в редакції Рішення №133-16/1 від 25 вересня 2001 року, з наступною передачею спірних земель за Розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації №60-р від 10 січня 2022 року в постійне користування ДП «Берегометське лісомислівське господарство».

В позовній заяві об`єднано однорідні позовні вимоги Великокучурівської сільської ради та фізичних осіб позивачів, до одних і тих самих відповідачів, вимоги спрямовані на захист порушених цивільних прав всіх позивачів, як власників земельних ділянок, шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належними їм ділянками з боку ДП «Ліси України». Свої протиправні по відношенню до позивачів дії відповідач ДП «Ліси України» обґрунтовує наявністю рішень Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000, №133-16/01 від 25.09.2001, Розпорядження Чернівецької ОДА №60-р від 10.01.2022, якими нібито спірні землі було надано попередникам ДП «Ліси України» в постійне користування, як землі лісового фонду.

Обраний позивачами спосіб захисту відповідає нормам ст.16 ЦК України, ст.152 ЗК України. Основна вимога всіх позивачів визнання незаконними та скасування рішень Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000 та №133-16/01 від 25.09.2001 в оскаржуваних частинах у зв`язку із невідповідністю їх нормам чинного на момент їх ухвалення Земельного кодексу України та Лісового кодексу України. Право власності позивачів фізичних осіб є похідним від права комунальної власності на спірні землі Великокучурівської сільської ради, за рахунок яких було сформовано та передано у власність фізичних осіб належні їм ділянки. Решта заявлених позивачами вимог є похідними від цих основних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16, від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 зазначила, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Як слідує з заявленого позову права позивачів фізичних осіб є похідними від права Великокучурівської сільської ради на землі комунальної власності, тому права всіх позивачів у справі порушено незаконним включенням земель запасу Великокучурівської сільської ради до матеріалів лісовпорядкування за 1998 рік та незаконною передачею їх в постійне користування ДП СЛАП «Сторожинецький спецлісгосп» за рішенням Чернівецької обласної ради № 68-11/2000 від 16.06.2000року в редакції Рішення № 133-16/1 від 25.09.2001.

Саме тому, Великокучурівська сільська рада, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звертаються до суду з позовом на захист своїх прав разом в одному провадженні, при цьому заявляють однакові вимоги про:

- визнання незаконними та скасування п. 2 Рішення Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000р. «Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області» в частині включення 61,4 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення до площі земель лісового фонду площею 15,5 тис.га, що було передано в постійне користування Спеціалізованому лісогосподарському підприємству «Сторожинецький лісгосп» , як землі лісового фонду;

- визнання незаконним та скасування пункту 1 Рішення Чернівецької обласної ради №133-16/01 від 25.09.2001 року «Про внесення змін до рішення сесії обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000р. «Про впорядкування користування землями лісового фонду системи агропромислового комплексу області» про затвердження нової редакції пункту 2 Рішення сесії обласної ради №68-11/2000 р. в частині включення 61,4 га земель запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення до складу 15843 га земель лісового фонду, а також визнання незаконним та скасування Додатку №2 «Інвентаризація лісового фонду Сторожинецького міжгосподарського лісгоспу за матеріалами лісовпорядкування 1998 року» до Рішення №133-16/01 від 25.09.2001 року , в частині включення 61,4 га земель запасу сільськогосподарського призначення до площі 160 га земель лісового фонду , які нібито знаходились в користуванні ПАФ «Великокучурівське» на території Великокучурівської сільської ради.

Таким чином, відновлення порушених прав Великокучурівської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо використання за цільових призначенням та розпорядження землями запасу комунальної власності та приватними землями нерозривно пов`язано та може бути досягнуто виключно за обов`язкової наявності такої передумови , як визнання судом незаконними та скасування первісних актів рішень Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000 та №133-16/01 від 25.09.2001 в частинах, що оскаржуються, щодо незаконного віднесення земель запасу сільської ради сільськогосподарського призначення до складу земель лісового фонду та передачу їх в постійне користування ДП СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп».

Всі інші заявлені позовні вимоги є похідними від зазначених вище, оскільки обраний Великокучурівською сільською радою спосіб захисту усунення перешкод в користуванні та розпорядженні землями запасу шляхом визнання незаконними та скасування рішень Чернівецької обласної ради та Розпорядження Чернівецької ОДА одночасно є способом захисту і порушених прав позивачів фізичних осіб і від визнання судом цих позовних вимог залежить вирішення інших вимог позивачів- фізичних осіб, то з огляду на відсутність прямого визначення у процесуальному законодавстві належності вказаних предметів спору до певної юрисдикції, зважаючи на необхідність своєчасного та правильного розгляду заявлених позовних вимог одночасно від фізичних та юридичної осіб, а також з метою уникнення передумов для прийняття судами протилежних рішень, вимога Великокучурівської сільської ради та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування частин рішень Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000 та №133-16/01 від 25.09.2001, Розпорядження Чернівецької ОВА №60-р від 10.01.2022 може бути і повинна бути об`єднана в одне провадження.

Вирішення за правилами господарського судочинства вимог Великокучурівської сільської ради про визнання незаконним та скасування частин рішень Чернівецької обласної ради №68-11/2000 від 16.06.2000 та №133-16/01 від 25.09.2001, розпорядження Чернівецької ОВА №60-р від 10.01.2022 і одночасне вирішення Сторожинецьким районним судом тотожних вимог фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заявлених з тих самих підстав та з використанням тих самих доказів порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», інтереси якого представляє Чайковський І.А. просив апеляційне провадження в частині доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України. Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області без задоволення.

Вказав, що в пункті 7.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №911/4144/15 міститься правовий висновок про те, що «справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства».

Усталена судова практика підтверджує, що визначальною ознакою справи господарської юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Предметом спору для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0127 та :02:001:0022, :02:001:0029 відповідно із речовими правами щодо них, а отже наведений висновок Верховного Суду цілком застосовний щодо даних позивачів в контексті визначення судової юрисдикції.

Проте предметом спору для Великокучурівської сільської ради є землі комунальної власності площею 60,5 га як землі запасу Великокучурівської сільської ради сільськогосподарського призначення, в тому числі орієнтовною площею 3,5 га, що знаходяться в земельному масиві «Діброва» с. Великий Кучурів.

Доказів, що земельні ділянки у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 співвідносяться із землями орієнтовною площею 3,5 га в земельному масиві «Діброва» с. Великий Кучурів підставою походження/виникнення їх як об`єктів цивільних прав від первинного права комунальної власності Великокучурівської сільської ради в матеріалах справи не міститься, а отже предмет спору, вимоги щодо якого заявлені Великокучурівською сільською радою як юридичною особою до інших юридичних осіб, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Звертає увагу, що предметом позову суб`єкта господарської діяльності у справі №911/4144/15 було визнання недійсним наказу територіального органу Держгеокадастру про надання земельної ділянки у приватну власність фізичної особи та скасування в Поземельній книзі запису про надання земельної ділянки у власність, тобто позов було пред`явлено володільцем похідного речового права на землі сільськогосподарського призначення у власності держави, які власником були надані в подальшому третій особі у приватну власність.

В той же час, у справі №723/3740/25 позов суб`єктом владних повноважень як гіпотетичним власником предмету спору з числа комунальних земель пред`явлено до інших суб`єктів владних повноважень в частинах прийняття рішень/розпоряджень щодо земель, які передавались в постійне користування третій особі відповідачу.

З урахуванням правового висновку Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (пункти 38.1, 38.2, 39), спірні правовідносини у дійсній справі та справах №№ 911/4144/15, 911/2034/16, 469/1346/18, визначених Великокучурівською сільською радою в якості підстав для оскарження як незаконної ухвали суду першої інстанції від 12 січня 2026 року, не є подібними через різність суб`єктного та змістовного критеріїв порівняння.

До того ж, враховуючи зміст пункту 2.3 розділу 2 цього відзиву, Великокучурівською сільською радою не доведено обставин одночасної нерозривності заявлених ним позовних вимог із вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а останніми порушення їхніх прав при прийнятті судом першої інстанції судового рішення від 12 січня 2026 року задля можливості застосування вимог статті 352 ЦПК України.

Нормами цивільного процесуального законодавства дійсно передбачена можливість процесуальної участі у справі кількох позивачів за умови пред`явлення спільного позову, водночас виключно за пред`явлення ними однорідних позовних вимог до одного відповідача.

Обставини набуття речових прав Великокучурівської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірні землі, які є предметом спору, різняться та полягають в наступному:

1) підставою набуття права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0127 було рішення Великокучурівської сільської ради від 08.10.2021 № 365-11/2021 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у приватну власність за рахунок земель запасу органу місцевого самоврядування;

2) підставами набуття права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0022 та :02:001:0029 були договори купівлі-продажу від 20.10.2023 № 7460 та від 21.10.2023 № 3627 відповідно;

3) підставою набуття Великокучурівською сільською радою права комунальної власності на землі площею 60,5 га як землі запасу сільськогосподарського призначення (в тому числі орієнтовною площею 3,5 га в земельному масиві «Діброва» с. Великий Кучурів), які станом на момент пред`явлення позову як об`єкти не сформовані, було усне твердження Великокучурівської сільської ради про отримання вказаних земель від припиненої агрофірми «Великокучурівська».

В той час, як для Великокучурівської сільської ради спірні правовідносини в дійсному спорі виникли ще з моменту прийняття Чернівецькою обласною радою рішення від 16.06.2000, для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такі правовідносини не могли виникнути раніше державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0127, :02:001:0022 та :02:001:0029 як об`єктів цивільних прав, що саме по собі також різнить підстави оскарження дій суб`єктів владних повноважень в частині розпорядження спірними землями як підстав заявлених позовних вимог.

При цьому, жодним із позивачів в контексті негаторного позову не заявлено вимог до держави в особі Чернівецької обласної державної адміністрації, яка є фактичним власником спірних земель.

Одночасно ключовою обставиною в даному питанні виступає також те, що жодним із позивачів у справі №723/3740/25 не доведено, що землі, отримані скаржником у 1996-97 роках у комунальну власність як землі сільськогосподарського призначення від припиненого суб`єкта господарювання та земельні ділянки у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є одними і тими ж об`єктами цивільних прав та/або виникли в межах однієї первинної земельної ділянки, належної Скаржнику.

Відтак, підстави виникнення позовних вимог для позивачів фізичних осіб та Великокучурівської сільської ради є різними, а отже виключають можливість застосування вимог статті 188 ЦПК України і свідчать про правомірність роз`єднання таких вимог судом першої інстанції шляхом закриття провадження в частині заявлених вимог скаржника як віднесених до господарської юрисдикції.

Також звертає увагу на обставину подання апеляційної скарги всіма позивачами у справі №723/3740/25, яка не узгоджується із змістом процесуального законодавства, оскільки ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року закрито провадження щодо заявлених позовних вимог Великокучурівської сільської ради, але жодним чином не стосуються прав позивачів з числа фізичних осіб, оскільки відповідні вимоги ними не обґрунтовувались при поданні позовної заяви, а отже питання «їхніх прав» в контексті передбаченого статтею 352 ЦПК України права апеляційного оскарження судом першої інстанції при винесенні ухвали від 12 січня 2026 року не вирішувалось.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, так як повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України унормовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Наведене зазначено у статтях 5, 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Визначальною ознакою справи господарської юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, відповідно до частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої названої статті).

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Подібний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Таким чином, справи у спорах щодо речових прав на землю, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Критеріями ж розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Отже, визначаючи юрисдикцію спору, слід зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

При цьому згідно зі частинами першою, третьою та четвертою статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такі висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 188 ЦПК України (аналогічні положення закріплені у частині першій, другій, четвертій статті 173 ГПК України)в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 зазначила, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. У справі № 911/4144/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що доводи суду апеляційної інстанції, що власник спірної земельної ділянки (фізична особа) не був зазначений позивачем під час подання позову як відповідач, оскільки спірна земельна ділянка не була виділена в натурі на місцевості й знаходиться у володінні та користуванні товариства, не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків такої фізичної особи.

У справі, що переглядається, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивачів з тим, що в 1998 році належні Великокучурівській сільській раді землі запасу сільськогосподарського призначення (пасовища) в куті «Діброва», без повідомлення, без дотримання процедури передачі земельних ділянок в постійне користування за рішенням відповідного органу, безпідставно було включено до матеріалів лісовпорядкування Сторожинецького лісгоспу за 1998 рік, як землі лісогосподарського призначення. В подальшому ці матеріали лісовпорядкування було використано для ухвалення оскаржуваних рішень.

Вказані обставини породили спір щодо належності великого масиву земельної ділянки: до земель запасу сільськогосподарського призначення чи до земель лісового фонду. Права власності позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на належні їм на праві власності земельні ділянки є похідними від права комунальної власності Великокучурівської сільської ради на землі запасу сільськогосподарського призначення в куті «діброва», якими сільська рада розпорядилась, передаючи спірні земельні ділянки в приватну власність фізичним особам.

Отже, матеріалами справи підтверджується, і сторонами не заперечується, що відповідну земельну ділянку спочатку було віднесено до земель запасу Великокучурівської сільської ради для перерозподілу та використання за призначенням, а надалі її було поділено на декілька земельних ділянок, частина з яких передана у приватну власність фізичних осіб. Спір виник щодо віднесення її до земель лісового фонду.

Як свідчать відомості із Державного земельного кадастру деякі із цих земельних ділянок вже сформовані, їм присвоєно кадастрові номери, і вони перебувають у приватній власності фізичних осіб, зокрема, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відтак предмет позову у цій справі стосується прав та обов`язків фізичних осіб, що набули у власність земельні ділянки, утворені шляхом поділу земельної ділянки, яка за твердженнями позивача Великокучурівської сільської ради, перебувала у її постійному користуванні, оскільки правомочності власника полягають у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а можливість відповідних фізичних осіб, зокрема, користуватися та розпоряджатися наданими їм у власність земельними ділянками, безпосередньо залежить від наявності чи відсутності у позивача права, за захистом якого він звернувся до суду з позовом у цій справі.

Крім того, звернення фізичних осіб, які є власниками відповідних земельних ділянок, до суду свідчить про те, що ці особи не визнають (оспорюють) наявність у відповідача ДП «Ліси України» права на оспорені земельні ділянки.

Тобто спір щодо речових прав на землю у ДП «Ліси України», Чернівецької ОВА, Чернівецької ОДА та Чернівецької обласної ради виник не лише із Великокучурівською сільською радою, а у тому числі і із фізичними особами, які набули у власність земельні ділянки, утворені шляхом поділу 98,6 га землі.

Отже, з огляду на заявлені позовні вимоги стосовно земельної ділянки площею 98,6 га, як єдиного об`єкта, характер спірних правовідносин, належний суб`єктний склад сторін цього спору, зміст та юридичну природу обставин справи, цей спір підлягає вирішенню за правилами ЦПК України в порядку цивільного судочинства, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо належності цієї справи в частині позовних вимог Великокучурівської сільської ради до господарської юрисдикції.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними доводи ДСГС «Ліси України», викладені у відзиві на апеляційну скаргу про закриття апеляційного провадження щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2026 року скасувати та матеріали цивільної справи направити до Сторожинецького районного суду Чернівецької області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак