провадження № 22-ц/824/5997/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хайнацького Є.С., у м. Києві, повний текст судового рішення складений 20 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 09 квітня 2025 року і до досягнення повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 17 липня 1999 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києві з Державним центом розвитку сім`ї, актовий запис № 859 було розірвано. Під час шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17 липня 2020 року Печерський районний суд міста Києва у справі № 757/27160/20 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 старшому синові - ОСОБА_4 виповнилось 18 років. Починаючи з цього часу, а саме, з 01 квітня 2022 року аліменти на утримання ОСОБА_4 почали надходити у розмірі 1/6 частини заробітку/доходу ОСОБА_3 . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року у справі № 757/4115/20-ц визначено місце проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, враховуючи, що спільна дитина проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти у 1/4 частці від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені ним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Обставини встановлені судом першої інстанції є доведеними та апелянтом не спростовуються, висновки, викладені в рішенні відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року у справі № 761/19044/19-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17 липня 1999 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києві з Державним центом розвитку сім`ї, актовий запис № 859, було розірвано.

У шлюбі у подружжя народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2592 від 28 грудня 2011 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 139327 від 23 квітня 2004 року.

17 липня 2020 року Печерський районний суд міста Києва у справі № 757/27160/20 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 старшому синові ОСОБА_4 виповнилось 18 років.

Починаючи з цього часу, а саме з 01 квітня 2022 року, аліменти на утримання ОСОБА_4 почали надходити у розмірі 1/6 частини заробітку /доходу ОСОБА_3 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року у справі № 757/4115/20-ц визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3 .

Відмовляючи у видачі судового наказу суд дійшов висновку про те, що раніше вже був виданий судовий наказ від 17 липня 2020 року, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання стягнення аліментів вирішено судовим наказом № 757/27160/20 Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року, задоволення вимог позову призведе до подвійного стягнення аліментів.

Апеляційний суд по суті погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20)

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

Важливою також є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів як ефективність, тобто можливість за наслідком застосування засобу захисту відновити, наскільки це можливо, порушені права та інтереси позивача.

Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 листопада 2023 року у справі № 910/12832/21).

Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини третьої статті 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звертаючись до суду з позовом не заявляв вимогпро визначення розміру аліментів на іншу дитину, у відповідності до вимог ст. 183 СК України, а просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 09 квітня 2025 року і до досягнення повноліття.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що задоволення позову, в редакції про яку просить позивач, призведе до стягнення аліментів з відповідача як за судовим наказом від 17 липня 2020 року Печерський районний суд міста Києва у справі № 757/27160/20 так і за рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача.

При цьому позивач не звернув уваги, що чинним законодавством не передбачено можливості повторного стягнення аліментів у разі наявності чинного судового рішення про їх стягнення.

Враховуючи викладені позивачем мотиви звернення до суду, належним та ефективним способом захисту прав позивача, у разі встановлення судом факту їх порушення міг бути позов про визначення розміру аліментів на дитину який має стягуватися на підставі наказу Печерський районний суд міста Києва від 17 липня 2020 року у справі № 757/27160/20 у зв`язку з досягненням другою дитиною повноліття.

Таких вимог позивач не заявляв, фактично поставивши вимоги про повторне стягнення аліментів.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.