Провадження № 22-ц/801/172/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
УХВАЛА

10 лютого 2026 рокуСправа № 127/20814/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: судді - доповідача: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судово засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича про зупинення провадження у справі за позовом за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» адвоката Роя Володимира Леонідовича рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвала про відкриття апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» адвоката Роя Володимира Леонідовича рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2025 року була постановлена Вінницьким апеляційним судом 01 грудня 2025 року.

Перше судове засідання було призначено на 06 січня 2026 року на 09.30 год., яке було відкладено на 27 січня 2026 року на 09.45 год. за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рябова Дмитра Сергійовича для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки з ним було укладено договір 05 січня 2026 року.

27 січня 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку з тим, що суддя Сопрун В.В., який входить до складу колегії у цій справі перебував у відпустці з 19 січня по 01 лютого 2026 року.

Розгляд справи призначено на 10 лютого 2026 року на 09.45 год., про що належним чином повідомлено усіх учасників справи.

09 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рябов Дмитро Сергійович подав клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України.

Заслухавши думку учасників справи щодо наявності підстав для задоволення зазначеного клопотання та заперечень щодо відмови в його задоволені, дослідивши матеріали справи що стосуються порушеного питання, апеляційний суд встановив наступне.

Застосування правила про обов`язкове зупинення провадження, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК, всупереч волі особи, на захист якої воно спрямоване, Велика Палата розцінила як прояв надмірного формалізму (постанова ВП ВС від 12 листопада 2025 року справа № 754/947/22 провадження № 14-74цс25).

Такий підхід перетворює процесуальну гарантію на перешкоду в доступі до правосуддя, призводить до невиправданого затягування розгляду справи та порушує право на судовий розгляд упродовж розумного строку, що несумісно із завданнями судочинства та стандартами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п. 110). Цей підхід зберігає чинність доти, доки військовослужбовець сторона у справі чи третя особа з самостійними вимогами не повідомить суд про бажання скористатися гарантією зупинення провадження, наданою зазначеним процесуальним приписом (п. 111 згаданої постанови).

Згідно Ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання на 31 липня 2025 року на 10.00 год. (т. 1 а.с. 117).

12 серпня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Хейнісом О.Г. подано відзив на позовну заяву одночасно з яким подано заяву (згоду) відповідача ОСОБА_1 на його допит в якості свідка (т. 1 а.с. 133-162; 163-164).

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 серпня 2025 року № 3/6084, солдат ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) призваний 30 липня 2025 року на військову службу під час проведення загальної мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби.

07 серпня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Рябовим Д.С. було подано клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України (т. 2 а.с. 22-223).

Проте, у поданому клопотанні 19 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рябовим Д.С. просить судове засідання призначене на 22 вересня 2025 року на 16.00 год. провести без участі відповідача та його представника, у задоволені позову відмовити у повному обсязі відповідно до обставин викладених у відзиві на позовну заяву від 09 серпня 2024 року, письмових запереченнях від 20 жовтня 2024 року та письмових пояснень від 22 січня та 11 квітня 2025 року, які наявні у матеріалах справи (т. 2 а.с. 245).

Інших заяв-клопотань з приводу цього питання від відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Рябова Д.С. до ухвалення оскаржуваного судового рішення від 27 жовтня 2025 року до суду першої інстанції не надходило

Тобто, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Рябова Д.С. своєю процесуальною поведінкою продемонстрував власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи.

Отже, ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції врахував власну волю відповідача ОСОБА_1 продовжувати та здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Суперечлива поведінка учасника цивільного процесу (доктрина venire contra factum proprium) це дії, що суперечать його попереднім заявам або поведінці, на які розумно покладалася інша сторона. Заснована на принципі добросовісності (ст. 3 ЦК України), така поведінка вважається недобросовісною, якщо призводить до шкоди для іншої сторони, і часто тягне за собою відмову у захисті права.

Стаття 4 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року з наступними змінами, передбачає, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до статей 7, 42 Правил адвокатської етики адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам; представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.

Стаття 44 Правил адвокатської етики передбачає, що під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії.

Адвокат, який представляє інтереси клієнтів в судах, не може не знати приписів процесуального закону щодо завдань цивільного процесу та порядку та процесуального обов`язку добросовісно користуватися процесуальними правами.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Цивільно процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Цивільно процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

За приписами пункту 1 частини 1, частин 3 та 4 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, за вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Загально правовий принцип добросовісності розглядається як фундаментальна засада цивільного судочинства (принцип), та як стандарт певної поведінки, і, серед іншого, добросовісність розглядається через такий аспект, як належне здійснення цивільних процесуальних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У постанові КЦС ВС від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18, зроблено висновок, що зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Згідно із частиною 3 статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 44; 182; 183; 22; 259; 260; 251; 371; 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати подання представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Рябовим Дмитром Сергійовичем клопотання про зупинення провадження від 09 лютого 2026 року зловживанням процесуальними правами та повернути її заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Міхасішин

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун