Провадження №2-н/447/12/26
Справа №447/3942/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.01.2026 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Львівської області Джус Р.В., вивчивши матеріали заяви Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до боржника ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в розмірі 2 994,19грн,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського районного суду Львівської області надійшла заява Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення із боржника 2 915,84грн заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, 42,56грн- інфляційних втрат та 35,79грн 3% річних (всього 2994,19грн)

Відповідно до ч.1 ст.167 ЦПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

Відповідно до положень ч.5 ст.165 ЦПК України, законодавець визначив, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

У заяві Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про видачу судового наказу зазначено, що боржник ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, які надійшли на адресу суду 05.01.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, розгляд заяви про видачу судового наказу здійснюється після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною першою ст.27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема зазначено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч.1 ст. 30 ЦПК України.

Згідно заяви про видачу судового наказу, заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання боржником умов договору та оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а отже заява підсудна Миколаївському районному суду Львівської області.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та долучені до неї документи, суддя приходить до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду справ в порядку наказного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1, 2ст.160 ЦПК судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У ч.1 ст.161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно з п.3 ч.1 цієї статті судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Форма та зміст заяви про видачу судового наказу передбаченіст.163 ЦПК України.

Як зазначено у п.3 та п.4 ч.3ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

До поданої заяви долучено копію публічного договору приєднання «Типовий індивідуальний договір на надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.12.2021», розрахунок суми заборгованості, особовий рахунок споживача ОСОБА_1 та довідку щодо наявності заборгованості станом на 04.12.2025 в сумі 2915,84грн, а також копію газети «Громада» в якій за твердженнями заявника було опубліковано відповідний публічний договір.

В змісті заяви про видачу судового наказу, заявник констатує, що між ним та ОСОБА_2 склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, та згідно із прохальної частини, саме із ОСОБА_2 , а не із ОСОБА_1 , який визначений в заяві як боржник, просить стягнути заборгованість.

Будь яких посилань на те, що між Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , в заяві не наведено.

В змісті заяви про видачу судового наказу, заявник зазначає, що відповідний Типовий індивідуальний договір на надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.12.2021, вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня його опублікування, споживачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з положень ст.ст. 6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Однак, в порушення вищезазначених вимог цивільного процесуального закону, до заяви про видачу судового наказу не додано належних доказів які б свідчили про укладення між заявником та боржником ОСОБА_1 типового індивідуального договору на надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Доказів фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням періоду такого проживання до заяви не долучено.

Суд зауважує, що за твердженнями заявника, про публічний договір приєднання «Типовий індивідуальний договір на надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.12.2021» було доведено споживачам в газеті «Громада» 21.09.2023, однак долучена до заяви копія витягу із газети «Громада» є нечитабельною, що не дає можливості встановити зміст публікації.

Крім того, в додатках до заяви не надано жодних доказів, які б підтверджували направлення та вручення рахунків за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та доказів сплати таких рахунків саме боржником.

Отже, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» за адресою, вказаною у заяві про видачу судового наказу, або є власником квартири, якій надаються відповідні послуги, та за таких обставин, суд не має можливості дійти до беззаперечного висновку про обов`язок боржника сплачувати за послуги з водопостачання та водовідведення за вказаною заявником адресою.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано без дотримання вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.165 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Міському комунальному підприємству «Миколаївводоканал» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення із боржника ОСОБА_1 2 915,84грн заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, 42,56грн- інфляційних втрат та 35,79грн 3% річних (всього 2994,19грн)

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч.1ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.161 ЦПК України, він має право звернутися до суду з даними вимогами в спрощеному позовному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання складом суду, однак може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Роман ДЖУС