Справа № 930/2739/25
№2/930/308/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2026 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Алєксєєнка В.М.

при секретарі: Загребельного О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Головенко Є.В. до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Головенко Є.В., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути із відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05.01.2007 року у виконкомі Ситковецької селищної ради Немирівського району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за N?1. На даний час в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу.

Від спільного подружнього життя в сім?ї народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 .

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_5 досягла повноліття і на даний час продовжує навчання на денній формі, що підтверджується довідкою Вінницького національного аграрного університету від 09 жовтня 2025 року за № 1234.

Враховуючи стрімке на даний час зростання в Україні цін на продукти харчування, одяг, а також інше, що необхідне для нормального забезпечення повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, позивачці вкрай важко одній матеріально утримувати їхню з відповідачем доньку. Донька проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні, навчання доньки передбачає витрати на проїзд, харчування, одяг, канцелярію, оплату гуртожитку та інше, у зв?язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Відповідач добровільно надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, не бажає.

Позивачка вважаю, що відповідач має можливість здійснювати один із своїх батьківських обов?язків по відношенню до їхньої дитини, а саме надавати достатню матеріальну допомогу на її утримання, оскільки він офіційно працевлаштований на ТОВ «ТРАНС-ЛЕГІОН УКРАЇНА».

Ухвалою суду від 14.11.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Головенко Є.В. до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Головенка Є.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки ОСОБА_1 .. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від його представника адвоката Гонтара В.А. було подано заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Позовні вимоги визнають.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, 05.01.2007 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.01.2007 року.

Сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є студенткою другого курсу групи 21-ПР за спеціальністю 081 Право, денної контрактної форми навчання, факультету менеджменту та права Вінницького національного аграрного університету. Період навчання 04.08.2025 року по 30.06.2026 року, що підтверджується довідкою №1234 від 09.10.2025 року виданою деканом факультету менеджменту та права Вінницького національного аграрного університету Л.Пронько.

В зв`язку із навчанням донька позивачки потребує матеріальної допомоги не лише з боку матері, яка надає її добровільно, а й з боку батька.

Відповідно до листа-відповіді №26 від 06.11.2025 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Транс-Легіон Україна» з 05 вересня 2017 року по теперішній час, на посаді водія автотранспортних засобів згідно наказу N? 75-К від 04 вересня 2017 року.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вимогами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 17.04.2019 року в справі № 644/3610/16-ц Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Отже, судом встановлено, що повнолітня ОСОБА_4 на даний час потребує утримання на період навчання. Доказів того, що відповідач не має можливості надавати допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання, до суду він не надав.

Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.ст.182, 200 СК України, вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання, але не довше ніж досягнення нею 23 років в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно дост.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується наступним.

Згідно з п.1ч.3ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.. На підтвердження надання правничої допомоги позивачка надала договір про надання правничої допомоги №3 від 10.11.2025 року, платіжну інструкцію про сплату коштів за надання правничої допомоги за складання позовної заяви та ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Головенко Є.В..

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем правничої допомоги адвоката та понесення нею витрат, а саме адвокатом складено позовну заяву, за що позивач сплатила 2000 грн. Тому, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. є реальними та підтверджені матеріалами справи.

Також судом враховується, що відповідно до вимог ч.5 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, Великої Палат Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, з огляду на те, що відповідач не заявляв про необхідність зменшення розміру відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, а позивач подала належні докази на підтвердження розміру понесених витрат на таку допомогу, суд дійшов висновку, що розмір судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу) у сумі 2000 грн. є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Окрім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 137, 141, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 182, 191, 199, 200, 201 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Головенко Є.В. до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ), аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з 12.11.2025 року і до досягнення дитиною 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ), понесені нею судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКП НОМЕР_2 ) 1211 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко