ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/497/26Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жалковського Володимира Юрійовича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 грудня 2025 року про повернення заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стропексперт» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, визнання трудового договору укладеним, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 грудня 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат за дорученням Жалковський В.Ю., повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що, станом на 29 грудня 2025 року, позивачем та його представником не усунуті недоліки, зазначені в ухвалі від 25 листопада 2025 року. Зокрема, стороною позивача не виконано вказану ухвалу в частині сплати судового збору за позовні вимоги. До заяви про усунення недоліків не долучено квитанцію про сплату судового збору, на яку представник позивача посилається у цій заяві, указуючи, що квитанція була направлена на адресу суду 24.12.2025 (аркуш 7 заяви). Так, станом на 29 грудня 2025 року у матеріалах позовної заяви та додатках до заяви про усунення недоліків від 25 грудня 2025 року відсутня квитанція щодо сплати судового збору, про що указував суд в ухвалі від 25 листопада 2025 року про залишення позову без руху.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущення судом невідповідності висновків обставинам справи, просить її скасувати та постановити нове рішення, яким відкрити провадження у справі та направити матеріали до Придніпровського районного суду м. Черкаси для подальшого розгляду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 25 листопада 2025 року, усунуті стороною позивача, тому твердження суду про наявність підстав для повернення позовної заяви помилкові.

Адвокат зазначає, що сам позивач надіслав на адресу суду клопотання за допомогою електронної пошти, до якого долучив квитанцію сплати судового збору. Більш того, ОСОБА_1 надіслав на адресу суду й поштове відправлення з оригіналами такої квитанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана адвокатом Жалковським В.Ю., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 за дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені п. 1-2, 9-23, 26-29 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02 травня 2025 року № 2062/2025-3883893 через підсистему «Електронний суд» 13 листопада 2025 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Серед недоліків позовної заяви судом визначено: неможливість встановлення обсягу документів (додатків/доказів), які були направлені відповідачу; відсутність доказів щодо представництва інтересів позивача правовою групою «Процес Процес», від імені якої була відправлена позовна заява з додатками відповідачу ТОВ «Стропексперт»; необгрунтованість розрахунку заборгованості по заробітній платі за періоди з 06 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2023 року; не вказано розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до ст.115 КЗпП України; неправильно обраховано ціну позову; недоплачено судовий збір.

Під час розрахунку судового збору за подання позовної заяви суд виходив з того, що за визначені позовні вимоги підлягає до сплати судовий збір у загальному розмірі 6 218,88 грн, з яких 2 906,88 (з врахуванням коефіцієнту 0,8) - судовий збір за три немайнові вимоги та 3 312 грн - за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вважав, що позивачем недоплачений судовий збір у розмірі 102,38 грн (без врахування вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, яка не визначена позивачем).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем заявлені позовні вимоги: 1) встановлення факту трудових відносин: 2) визнання трудового договору укладеним; 3) стягнення заборгованості по заробітній платі; 4) стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 5) стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Ураховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в частині вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен сплачувати судовий збір.

Таким чином, у позовній заяві при її подачі адвокатом 13 листопада 2025 року заявлено дві немайнові вимоги (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20*2), та майнова вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 414 000,00 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 4 140,00 грн).

Отже, судовий збір за подачу позову із визначеними позивачем позовними вимогами ще станом на 13 листопада 2025 року становив, з урахуванням коефіцієнту пониження, 5 249,92 грн. (6 562,4*0,8).

При цьому, згідно із квитанцією від 06 листопада 2025 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 6 056,00 грн. (а.с. 49).

За встановлених обставин, вказівка суду щодо необхідності доплати позивачем судового збору у розмірі 102,38 грн є помилковою.

Після уточнення позовних вимог позивачем була зменшена сума майнової вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 414 000,00 грн до 376 616,14 грн, тому і розмір судового збору відповідно зменшився.

Апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів виконання вимог ухвали в частині доплати судового збору, повернув позовну заяву позивачу, та звертає увагу адвоката на те, що доводи апеляційної скарги щодо надсилання позивачем на адресу суду клопотання за допомогою електронної пошти із долученням квитанції сплати судового збору не підтверджені матеріалами справи. У матеріалах справи відсутнє клопотання, про яке зазначає у скарзі Жалковський В.Ю. , надіслане з акаунту ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційну електронну адресу суду . (а.с. 97). До того ж, офіційна електронна адреса суду - , яка вказана на офіційному сайті Придніпровського суду м. Черкаси.

Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2025 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на п`ять днів, починаючи з 19 грудня 2025 року. Відповідно 24 грудня 2025 року вважається вже першим днем прострочення визначеного судом строку, коли представник позивач направив заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Направлення позивачем по пошті квитанції про сплату судового збору (а.с.88-89) за номером накладної 364 03 січня 2026 року також виходить за межі встановленого судом строку.

Однак, оскільки у позивача був відсутній обов`язок щодо доплати судового збору, невиконання якого у подальшому стало підставою для повернення позову, ухвалу суду від 29 грудня 2025 року слід скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надавати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Представник позивача додав до заяви докази, які він вважав за необхідне надати суду, в тому числі в частині розміру заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати, і якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про повернення позовної заяви ОСОБА_1 постановлена судом з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 35, 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жалковського Володимира Юрійовича- задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 грудня 2025 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді