ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 711/9266/23

провадження № 61-8479св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2024 року у складі судді Кондрацької Н. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування завданої моральної шкоди.

2. На обґрунтування позову зазначав, що 14 квітня 2023 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах співвласника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Григорія Сковороди» (далі - ОСББ «Григорія Сковороди») ОСОБА_3 , звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів ОСББ «Григорія Сковороди».

3. На обґрунтування вищезазначеного позову було зазначено, що голова ОСББ «Григорія Сковороди», тобто позивач, оскільки саме він на той час виконував обов`язки голови ОСББ, без попередження співвласників та обговорення на загальних зборах, підвищив тариф, економічно не обґрунтувавши його та не підтвердивши, що свідчить про протиправне заволодіння головою ОСББ «Григорія Сковороди» коштами. Окрім того, у змісті позову стверджувалось, що позивач незаконно провів загальні збори,

а в подальшому сфальсифікував результати голосування.

4. Вищезазначена інформація була отримана адвокатом ОСОБА_5, під час конфіденційного побачення від клієнта - ОСОБА_3 , в інтересах якого було подано позов до господарського суду.

5. На переконання ОСОБА_1 , відомості, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності, є недостовірними, порушують його права та свободи, принижують його честь, гідність і ділову репутацію не лише як фізичної особи,

а й як члена правління ОСББ «Григорія Сковороди», оскільки копії позовної заяви, у якій містилася, на його думку, недостовірна інформація, були надіслані всім без винятку співвласникам ОСББ «Григорія Сковороди» як третім особам на стороні відповідача.

6. Поширення відповідачем недостовірної інформації шляхом викладення її у змісті позовної заяви глибоко ранило позивача, оскільки такі дії розтоптали його честь та гідність, а також ділову репутацію - його особу співвласники (фактично його сусіди) делегували до складу правління ОСББ «Григорія Сковороди» як таку, що користується високою повагою серед мешканців, має авторитет та принциповість.

7. Безпідставні звинувачення відповідачів, один з яких є професійним адвокатом, залишили темну пляму на авторитеті та репутації позивача.

8. Інші співвласники, ознайомившись з інформацією, викладеною у позові, почали обговорювати позивача поза очі, негативно висловлювалися у його сторону, дехто з співвласників припинив спілкування з позивачем. Також він був вимушений виправдовуватися перед колегами з правління та іншими співвласниками, заперечувати достовірність тверджень, викладених відповідачем та глибоко переживати порушення його особистих немайнових прав.

9. Внаслідок незаконного порушення його особистих немайнових прав впродовж декількох місяців позивач втратив сон, апетит, погіршився його настрій. Він припинив спілкування з сусідами, частково - з рідними та друзями, призупинив заняття спортом, загострилися його хронічні хвороби, внаслідок чого позивач вимушений був відвідувати лікаря та тривало вживати заспокійливе.

10. Завдану моральну шкоду внаслідок поширення недостовірної інформації позивач оцінює у розмірі 800 000,00 грн.

11. Також з вини відповідачів позивач зазнав додаткових витрат на професійну правничу допомогу для захисту своїх прав та законних інтересів, розмір яких склав 20 000,00 грн.

12. З урахуванням вищезазначеного, а також, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, викладену у позовній заяві від 13 квітня 2023 року до Господарського суду Черкаської області адвокатом

ОСОБА_5, наступного змісту: голова ОСББ «Григорія Сковороди» без попередження співвласників та обговорення на загальних зборах, підвищив тариф, економічно не обґрунтувавши його та не підтвердивши, що свідчить про протиправне заволодіння ним коштами, а також незаконно провів загальні збори, а в подальшому сфальсифікував результати голосування;

- зобов`язати адвоката ОСОБА_5 спростувати протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили недостовірну інформацію про ОСОБА_1 шляхом направлення кожному співвласнику ОСББ «Григорія Сковороди» письмового повідомлення наступного змісту: «Спростування: Мною, адвокатом ОСОБА_5, у позовній заяві до Господарського суду Черкаської області

від 13 квітня 2023 року повідомлено Вам недостовірну інформацію відносно голови ОСББ «Григорія Сковороди», ОСОБА_1 , а саме: «голова ОСББ «Григорія Сковороди» без попередження співвласників та обговорення на загальних зборах, підвищив тариф, економічно не обґрунтувавши його та не підтвердивши, що свідчить про протиправне заволодіння ним коштами, а також незаконно провів загальні збори, а в подальшому сфальсифікував результати голосування»;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн;

- стягнути з відповідачів на його користь витрати на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

13. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня

2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що зміст позовної заяви, зокрема висловлювання, викладені у ній, є не особистою думкою відповідача - адвоката ОСОБА_5, а відображають правову позицію його клієнта у справі. Крім того, оспорювані висловлювання мають абстрактний характер, а зі змісту позовної заяви не вбачається, що вони містять твердження саме щодо позивача.

15. З урахуванням викладеного районний суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження і обґрунтування заявлених позовних вимог, а також не довів, що оспорювана інформація порушує його особисті немайнові права та свободи, ганьбить честь, гідність

і ділову репутацію як члена правління та колишнього голови ОСББ.

16. Додатково районний суд зауважив, що один із відповідачів у справі - ОСОБА_5, є адвокатом, а відтак указав на законодавчу заборону ототожнення адвоката з клієнтом, що, з урахуванням відсутності окремо сформульованих вимог саме до ОСОБА_3 , якого було залучено до розгляду справи у якості відповідача, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції.

17. Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2024 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

18. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, Черкаський апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції що поширена відповідачами у позовній заяві до господарського суду відносно юридичної особи ОСББ «Григорія Сковороди» інформація є власною думкою ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_5, як адвокат, щодо діяльності ОСББ «Григорія Сковороди», критикою дій останнього з використанням провокативної риторики та інших мовно-стилістичних засобів, характерних для оціночних суджень.

19. Отже, апеляційний суд погодився із висновками районного суду, що ОСОБА_1 не було доведено, що внаслідок подачі до господарського суду позову до ОСББ «Григорія Сковороди» відповідного змісту, було порушено його особисті немайнові права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у вказаній справі.

21. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22. У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

23. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2019 року

в справі № 725/5585/16-ц, від 10 квітня 2019 року в справі № 398/4136/15-ц, від 20 березня 2019 року в справі № 758/14324/15-ц, від 24 квітня 2019 року

в справі № 569/5269/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17, від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18, від 22 листопада 2021 року

в справі № 761/32924/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

24. Також підставою касаційного оскарження заявник вказує недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

25. На переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки поширена відповідачами у позовній заяві, поданій до суду господарської юрисдикції, інформація спричинила для нього негативні наслідки. У зв`язку з цим заявник вважає, що така інформація не може вважатися оціночним судженням у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію», оскільки викладені у позовній заяві відомості можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

26. У зв`язку із викладеним заявник зазначає, що поширена відповідачами

у змісті позовної заяви інформація є недостовірною, а також сформувала

у широкого кола осіб (співвласників багатоквартирного будинку) викривлене уявлення про його діяльність на посаді голови правління та сприймається як звинувачення у протиправній діяльності, за яку законом передбачено кримінальну відповідальність. Відтак, за відсутності обвинувального вироку, поширення такої інформації, на переконання заявника, порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на його особисті немайнові права.

27. Відтак, з огляду на характер висловлювань і вжитих словосполучень, поширена відповідачами у змісті позовної заяви негативна інформація, на переконання заявника, має характер фактичних тверджень, містить відомості про обставини, які нібито мали місце, проте достовірність такої інформації свого підтвердження не знайшла. За таких обставин заявник вважає її недостовірною, такою, що принижує його честь і гідність, а відтак його порушені права підлягають судовому захисту шляхом спростування зазначеної інформації.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28. Судами попередніх інстанцій встановлено, що представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5, звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовом до ОСББ «Григорія Сковороди» про визнання недійсним рішень Загальних зборів ОСББ «Григорія Сковороди», оформлених протоколом № 6

від 16 березня 2021 року та протоколом № 8 від 14 грудня 2022 року. Позов датовано 13 квітня 2023 року (Т.1, а.с.6-13).

29. Стороною позивача у змісті останнього, зокрема, зазначалось наступне:

«Таким чином, тариф в розмірі 8,33 грн за 1 кв. м. - нічим економічно не обґрунтований і не підтверджений, що свідчить про протиправне заволодіння коштами» (абз. 9, стор. 4);

«Враховуючи вище викладене вбачається, що про призначення, та проведення загальних зборів, оформлених протоколами № 6 та № 8, та інших загальних зборів позивача ніхто ніколи не повідомляв. Про рішення, які були прийняті на зборах у порядку, визначеному статутом, його також не повідомляли» (абз. 12, стор. 4);

«З наданих доказів вбачається, що загальні збори проведено незаконно та результати голосування сфальсифіковані, оскільки на зборах були відсутні уповноважені особи (співвласники) будинку № 12 » (абз. 1, стор. 5) (Т.1, а.с. 9-10).

30. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07 вересня

2023 року у справі № 925/522/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2023 року, позов

ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним рішення загальних зборів співвласників ОСББ «Григорія Сковороди», оформлене протоколом № 8 від 14 грудня 2022 року. У решті позову відмовлено (Т.1, а.с.86-92; 95-104;

236-255).

31. Постановою Верховного Суду від 14 травня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСББ «Григорія Сковороди» задоволено. Рішення Господарського суду Черкаської області від 07 вересня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2023 року

у справі № 925/522/23 в частині визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників ОСББ «Григорія Сковороди», оформленого протоколом № 8

від 14 грудня 2022 року, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові, в іншій частині рішення Господарського суду Черкаської області від 07 вересня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2023 року у справі № 925/522/23 залишено без змін. Вирішено питання щодо судових витрат (Т.2, а.с.197-205).

32. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи від 24 липня 2024 року № СЕ-19-24/29203-ЛД, призначеної ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 18 березня 2024 року, встановлено, що текст позовної заяви від 13 квітня 2023 року, адресованої Господарському суду Черкаської області, складеної та підписаної адвокатом ОСОБА_5, є фактичними твердженнями та оціночними судженнями, зокрема конкретні вислови:

на сторінці 4 абзацу 9 «Таким чином, тариф в розмірі 8,33 грн за 1 кв. м - нічим економічно не обґрунтований і не підтверджений, що свідчить про протиправне заволодіння коштами» оціночним судженням є речення «Таким чином, нічим економічно не обґрунтований і не підтверджений, що свідчить про протиправне заволодіння коштами»; сполука «тариф в розмірі 8,33 грн за 1 кв. м.» -

є фактичним твердженням;

на сторінці 4 абзацу 12 - «Враховуючи вищевикладене вбачається, що про призначення та проведення загальних зборів, оформлених протоколом № 6 та

№ 8, та інших загальних зборів позивача ніхто ніколи не повідомляв. Про рішення, які були прийняті на зборах, у порядку, визначеному Статутом, - його також не повідомляв.» фактичним твердженням є речення «про призначення та проведення загальних зборів оформлених протоколом № 6 та № 8, та інших загальних зборів позивача ніхто ніколи не повідомляв. Про рішення, які були прийняті на зборах, у порядку, визначеному Статутом, - його також не повідомляв», оціночним судженням є словосполучення «Враховуючи вищевикладене вбачається»;

на сторінці 5 абзацу 1 - «3 наданих доказів вбачається, що загальні збори проведено незаконно та результати голосування сфальсифіковані, оскільки на зборах були відсутні уповноважені особи (співвласники) будинку № 12 » фактичним твердженням є речення «на зборах були відсутні уповноважені особи (співвласники) будинку № 12», оціночним судженням є речення «3 наданих доказів вбачається, що загальні збори проведено незаконно та результати голосування сфальсифіковані» (Т.2, а.с.169-184).

33. ОСОБА_1 звертався зі скаргою на поведінку адвоката

ОСОБА_5 (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю

№ НОМЕР_1 від 18 березня 2014 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області № 31 від 18 березня 2014 року) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Кіровоградської області (далі - КДКА Кіровоградської області), за наслідками розгляду якої рішенням від 11 жовтня 2024 року № 33 було відмовлено у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю відомостей про ознаки дисциплінарного проступку останнього (Т.3, а.с.60-64).

Позиція Верховного Суду

34. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

35. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

36. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

37. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише

в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

38. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

39. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

40. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

41. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

42. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

43. Змістом статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

44. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

45. Змістом статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

46. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

47. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку(постанови Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 761/15251/21 (провадження № 61-10366св22) від 22 грудня 2023 рокуу справі № 515/1408/22 (провадження № 61-16109св23) від 08 квітня2024 рокуу справі № 760/5027/21 (провадження № 61-4276св23)).

48. Змістом статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

49. Водночас чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

50. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

51. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, закріплює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками

і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету

і безсторонності суду.

52. Змістом статті 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність

і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

53. За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

54. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

55. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

56. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

57. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно

і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

58. Великою Палатою Верховного Суду у змісті постанови від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зауважувалось, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто повідомляється чітко, точно та

є констатацією факту.

59. Аналогічні за своїм змістом висновки викладались Верховним Судом

у змісті постанов від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц,

від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц, від 07 листопада 2019 року

у справі № 344/3331/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц.

60. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки

і погляди особи (постанова Верховного Суду від 28 березня 2108 року у справі № 761/8035/16-ц (провадження № 61-13161св18)).

61. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

62. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів

є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

63. Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 08 липня 1986 року Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

64. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації

є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

65. Як установлено судами попередніх інстанцій, спірні правовідносини

у справі виникли у зв`язку з тим, що, на переконання позивача, відповідачами

у позовній заяві, поданій до суду господарської юрисдикції, було поширено недостовірну інформацію щодо нього як голови ОСББ.

66. Колегія суддів зауважує, що зі змісту прохальної частини позовної заяви у справі, яка є предметом касаційного перегляду, убачається, що поширення недостовірної інформації позивач ставив у вину адвокатові ОСОБА_5 та просив саме його зобов`язати спростувати висловлювання, викладені

у позовній заяві.

67. Верховним Судом неодноразово наголошувалося, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також

в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

68. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом

у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

69. Вищезазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у змісті постанов від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16 (провадження № 61-19243св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17 (провадження № 61-40369св18), від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20 (провадження № 61-7513св22), від 20 листопада 2023 року

у справі № 760/3455/21 (провадження № 61-10841св23).

70. Відтак, за встановлених у справі обставин, колегія суддів зазначає, що інформація, викладена у позовній заяві, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність і ділову репутацію, була покладена в основу пред`явленого позову та стосувалася предмета доказування у справі № 925/522/23, а відтак не може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації.

71. Більше того колегія суддів зауважує, що вищезазначена інформація стосувалася діяльності ОСББ «Григорія Сковороди»як юридичної особи, а не позивача у справі як фізичної особи або посадової особи ОСББ.

72. Додатково щодо порушених позовних вимог до ОСОБА_2 колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

73. Як встановлено судами попередніх інстанцій та не оспорюється заявником касаційної скарги, у змісті прохальної частини позовної заяви

у справі, яка є предметом касаційного перегляду, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати висловлювання, викладені у позовній заяві.

74. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів зауважує, що адвокат ОСОБА_5 діяв від імені свого клієнта - ОСОБА_3 , тобто викладав позицію останнього по суті спору. При цьому позовна заява не містить окремих вимог до відповідача ОСОБА_3 , окрім вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої, за твердженням позивача, унаслідок поширення недостовірної інформації.

75. Вищезазначене у своїй сукупності свідчить, що позивач, звертаючись до суду, ототожнив адвоката ОСОБА_5 з особою, в інтересах якої було подано позов до суду господарської юрисдикції, - ОСОБА_3 . Такий підхід суперечить положенням пункту 16 частини першої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

76. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

77. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

78. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

79. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи від 24 липня 2024 року № СЕ-19-24/29203-ЛД, позов, який був предметом дослідження експерта, має у своїй структурі як твердження про факти, так і оціночні судження.

80. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною та її спростування, Верховний Суд неодноразово наголошував, що у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст та контекст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення, а також судам слід розрізняти критику діяльності та стверджувальні висловлювання щодо вчинення кримінальних правопорушень. У випадку встановлення, що інформація, про спростування якої ініційовано питання у справі, містить ознаки оціночних суджень, викладена у формі провокативної риторики

з використанням характерних для оціночних суджень мовностилістичних засобів, така інформація вважається суб`єктивною думкою розповсюджувачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Вказана практика у спірних правовідносинах є сталою (постанови Верховного Суду від 09 січня 2024 рокуу справі № 758/10740/16-ц (провадження № 61-195св23), від 14 березня 2024 рокуу справі № 127/18736/20 (провадження № 61-10780св23), від 01 жовтня 2025 рокуу справі № 358/10327/19 (провадження

№ 61-12134св23)).

81. Відтак, урахувавши встановлені у справі обставини, зокрема контекст поширення інформації, яку позивач вважає недостовірною, а саме те, що така інформація була викладена відповідачами у позовній заяві, поданій до господарського суду, у якій відповідачем зазначено юридичну особу ОСББ «Григорія Сковороди», а також висновок експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що спірні висловлювання містять як твердження про факти, так і оціночні судження, а тому не можуть розглядатися виключно як фактологічні твердження.

82. Аналогічних висновків щодо характеру тверджень, які мають у своїй структурі одночасно як твердження про факти, так і оціночні судження дійшов Верховний Суд у змісті постанов від 22 липня 2020 рокуу справі № 638/1098/16-ц (провадження № 61-43992св18) та від 08 вересня 2025 рокуу справі № 243/2858/21 (провадження № 61-6982св25).

83. З огляду на це суди зазначили, що відповідні висловлювання

є вираженням власної думки відповідача ОСОБА_3 , від імені якого діяв адвокат ОСОБА_5, щодо діяльності ОСББ, становлять критику дій саме юридичної особи із використанням мовно-стилістичних засобів, притаманних оціночним судженням, що, зокрема, підтверджується висновком проведеної

у справі експертизи, внаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

84. Оскільки судами попередніх інстанційнадано належну правову оцінку характеру спірної інформації та з`ясовано, що таку інформацію не можна вважати фактологічними твердженнями, тобто поширена інформація не порушує особисті немайнові права позивача, відсутні також правові підстави для відшкодування шкоди, оскільки його особисті немайнові права не було порушено (стаття 280 ЦК України).

85. Доводи касаційної скарги в частині неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2019 року в справі № 725/5585/16-ц, від 10 квітня 2019 року

в справі № 398/4136/15-ц, від 20 березня 2019 року в справі № 758/14324/15-ц, від 24 квітня 2019 року в справі № 569/5269/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17, від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18, від 22 листопада 2021 року в справі № 761/32924/19, на які посилається заявник у касаційній скарзі не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин, зокрема, за іншого суб`єктного складу відповідачів у справі.

86. Більше того, судами попередніх інстанцій було досліджено наявний

у справі висновок експерта та обґрунтовано зауважено, що позов, який був предметом дослідження експерта, має у своїй структурі як твердження про факти, так і оціночні судження, а отже, їх не можна вважати фактологічними, що, своєю чергою, спростовує посилання заявника на недослідження наявних

у справі доказів, а відтак наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

87. Колегія суддів зауважує, що оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який

з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

88. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення

від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення

від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

89. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло

б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

90. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

91. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

92. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня

2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Шипович