ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1318/25Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/224/26 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №594/1318/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року (ухвалене суддею Губіш О.А., дати складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_3 (далі позивач, апелянт), в інтересах якого діє адвокат Сусла І.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідачка) про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року в справі №594/645/25 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання у Кам`янець-Подільському національному університеті імені Івана Огієнка, тобто до 30 червня 2028 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 22 травня 2025 року.

Позивач зазначив, що при ухваленні вищевказаного судового рішення не було його враховано матеріальний стан та стан здоров`я, як платника аліментів.

Позивач звертає увагу, що проживає на території України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач непрацевлаштований, постійного доходу не має. Єдиним джерелом його доходу є кошти, отримані від оренди земельної ділянки (паю), розмір яких становить близько 6000.00 грн на рік. Вказана сума є мінімальною та витрачається виключно на забезпечення базових потреб ОСОБА_3 , у тому числі на лікування та придбання необхідних ліків. Таким чином, можливість здійснювати додаткові виплати на користь доньки у позивача відсутня. Просить врахувати і те, що окрім відсутності стабільного доходу, важливим є й той факт, що позивача незадовільний стан здоров`я.

У зв`язку з наведеним, позивач просив суд зменшити розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання, що стягуються з нього із 5 000 грн на 1000 грн щомісячно.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року в задоволені позову ОСОБА_3 , відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Сусла І.М., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано обмеження ОСОБА_3 у своїй працездатності та відсутність можливості отримувати стабільний заробіток. Отриманий позивачем дохід від оренди земельної ділянки в розмірі 6000 грн на рік витрачаються виключно на забезпечення власних потреб.

Зазначає, що під час ухвалення рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року в справі №594/645/25, яким стягнуто аліменти, ОСОБА_3 не подав відзив на позов, однак у нього на той час були виписки історії хвороб, які підтверджують незадовільний стан здоров`я платника аліментів. Більше того, у даній справі (про зменшення аліментів) позивач, як платник аліментів долучив докази про доходи, що не було досліджено в іншій цивільній справі (про стягнення аліментів).

У зв`язку з наведеним просить рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року змінити, яким зменшити аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання з 5000 грн до 1000 грн щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

В травні 2025 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки в розмірі 7000 грн щомісячно, на період її навчання до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду (справа №594/645/25).

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року позов ОСОБА_4 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання у Кам`янець-Подільському національному університеті імені Івана Огієнка, тобто до 30 червня 2028 року, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 22 травня 2025 року.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року справа №594/645/25 в апеляційному порядку не переглядалося та набрало законної сили 31 липня 2025 року.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, шо сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Кудринецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області 25 січня 2007 року.

Згідно довідки №335 від 16 травня 2025 року, виданої старостою Кудринецького старостинського округу №7 Мельнице-Подільської селищної ради, ОСОБА_4 з відповідачем не проживає, в шлюбі не перебуває, аліментів не отримує, спільного господарства не веде, дочка знаходиться на утриманні матері.

Згідно довідки №4791 від 25 лютого 2025 року, виданої деканом фізико-математичного факультету Кам`янець-Подільського національного університету імені Івана Огієнка, ОСОБА_5 є здобувачем вищої освіти І курсу фізико-математичного факультету. Форма навчання денна, державна. Дата вступу до університету 01 вересня 2024 року. Дата завершення навчання 30 червня 2028 року.

Згідно договору №13907 найму житлового приміщення в гуртожитку Кам`янець-Подільського національного університету імені Івана Огієнка від 30 серпня 2024 року, укладеного між Кам`янець-Подільським університетом імені Івана Огієнка в особі ректора Копилова Сергія Анатолійовича з однієї сторони та ОСОБА_5 , К-ПНУ надає, а ОСОБА_5 приймає в тимчасове користування житлове приміщення /ліжко-місце (секція 245, кімната 53), майно та місця загального користування, укомплектовані меблями, сантехнічним та електротехнічним обладнанням гуртожитку №3 К-ПНУ.

Пунктом 2.2 даного договору передбачена оплата за проживання в гуртожитку, а пунктом 3.2 договору, передбачено проведення мешканцем поточного ремонту наданого в користування житлового приміщення під час проживання в гуртожитку, що само собою передбачає фінансові витрати.

Із наданих позивачкою квитанцій, вбачається, що 30 серпня 2024 року та 18 лютого 2025 року, ОСОБА_5 оплачено по 4800 грн за гуртожиток АДРЕСА_2 .

Доказів, які б стверджували ті обставини, що відповідач є непрацездатним, офіційно має інших утриманців, не має змоги надавати повнолітній дочці у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що оскільки вищевказані обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі №594/645/25, що набрало законної сили, тому у відповідності до частини 4 статті 81 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Разом з тим на підтвердження позовних вимог про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_3 надав копії:

- довідки про доходи №76 від 03 вересня 2025 року, виданої ТОВ «Контінентал Фармерз Тернопіль»;

- форми ОК-5 Пенсійного фонду України;

- довідки №532 від 03 вересня 2025 року, виданої старостою Кудринецького старостинського округу №7 Мельнице-Подільської селищної ради;

- довідки сімейного лікаря №47 від 03 вересня 2025 року;

- довідки сімейного лікаря №51 від 11 вересня 2025 року;

- виписки з історії хвороби №6053;

- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за 2024 рік;

- паспорту для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що при ухваленні рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року в справі №594/645/25 про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, не було враховано матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що подання ОСОБА_3 позову про зменшення аліментів у справі №594/1318/25 вказує на те, що сторона діє не у відповідності до вимог закону, зокрема, замість того щоб подати відзив на позов та апеляційну скаргу у справі №594/645/25, фактично просить визнати незаконність рішення, яке набрало законної сили в іншій цивільні справі, оскільки на його думку, суд який постановляв рішення про стягнення з нього аліментів не врахував певні обставин.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що наведені позивачем підстави для зменшення встановленого розміру аліментів не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що в нього, як платника аліментів, від 30 червня 2025 року (ухвалення рішення суду про стягнення аліментів) по жовтень 2025 року (подання позову про зменшення аліментів) значно погіршилося матеріальне становище чи стан здоров`я.

Більше того, надані позивачем письмові докази, зокрема довідка сімейного лікаря №47 від 03 вересня 2025 року, довідка сімейного лікаря №51 від 11 вересня 2025 року, виписка з історії хвороби №6053, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, не містять будь-яких протипоказань чи обмежень у фізичній праці.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що відсутні правові підстави задоволення ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 16 лютого 2026 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома