Справа № 358/2344/25 Провадження № 2/358/314/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 002/16910081-СК_SB від 12.09.2022 року у розмірі 46 956,17 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою від 22.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.02.2026 року від представника позивача Гуртової К.В. надійшла заява (сформована в системі «Електронний суд») про закриття провадження у справі, у якій просить суд закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Також просить суд вирішити питання про стягнення судового збору.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд, констатує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Разом з тим, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 Об`єднана палата Верховного Суду сформулювала позицію, відповідно до якої «суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, та і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань».

За актуальною станом на зараз практикою Верховний Суд керується підходом, аналогічним викладеному у постанові від 20.04.2019 у справі № 456/647/18. Згідно з цим підходом: «За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо».

Відповідну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі № 757/15298/22-ц; від 07.02.2024 року у справі № 204/3106/22; від 04.04.2024 року у справі № 757/42718/21-ц; від 22.05.2024 року у справі № 204/1150/23; від 05.06.2024 року у справі №756/6412/23.

З матеріалів справи встановлено, що на час пред`явлення позову до суду і на час відкриття провадження у цій справі предмет спору існував та був задоволений відповідачем після відкриття провадження у справі. При цьому, представник позивача не підтримує позовних вимог внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову.

Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Однак, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для закриття провадження у цій цивільній справі саме на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як по своїй суті позивач відмовився від позову і така відмова приймається судом.

За змістом ч.2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Щодо стягнення судового збору суд враховує таке.

Як вбачається з платіжної інструкції № 1288 від 09.12.2025 року, позивачем при зверненні з цим позовом сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, позивач у цій справі не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, що в свою чергу, є підставою для присудження стягнення понесених у справі витрат з відповідача на користь позивача.

Так як позивач просить стягнути судовий збір, то з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 142, 255, 259, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () сплачену суму судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець