У х в а л а

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 499/708/16

провадження № 61-2902ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на заочне рішення Уманського міськрайонного суду від 16 вересня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - обдарований) про зобов`язання вчинити дії та

в с т а н о в и в :

1. У липні 2021 року скаржник звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати обдарованого за договором дарування від 29 серпня 2017 року виконати обов`язок щодо скаржника як третьої особи, встановлений попереднім базовим договором дарування від 27 травня 1994 року.

2. 16 вересня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 10 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 3 березня 2026 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення.

5. Верховний Суд вважає, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства.

5.1. Незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина третя статті 394 ЦПК України).

5.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що частина третя статті 394 ЦПК України передбачає лише два випадки, які дозволяють розглянути питання про можливість відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника, який її подав після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Перший із них - подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо рішення стосується її прав та обов`язків. За змістом відповідного припису особа, яка стверджує про її неповідомлення про розгляд справи, має довести, що не мала від суду жодної інформації про рух справи з її участю. Учасник справи, який ініціював розгляд спору у суді, брав участь у судових засіданнях або отримував від суду поштову кореспонденцію, є особою, якій було відомо про розгляд справи. Тому щодо такого учасника незастосовний припис пункту 1 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Другий випадок вказує на те, що особа пропустила строк на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливили подання скарги у визначений законом строк.

5.3. Скаржник у касаційній скарзі просив поновити строк на касаційне оскарження через наявність поважної причини для такого поновлення. Мотивував тим, що копію оскарженої постанови отримав у приміщенні суду лише 2 березня 2026 року. Однак скаржник, який ініціював розгляд спору у суді, не обґрунтував ні те, що він як позивач узагалі не був повідомленим про розгляд справи, ні те, що не був залученим до участі в ній, ні те, що він пропустив строк на касаційне оскарження внаслідок виникнення саме обставин непереборної сили.

5.4. Оскільки скаржник подав касаційну скаргу після спливу одного року з дня складення оскарженої постанови апеляційного суду і не обґрунтував випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження слід відмовити незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною. Процесуальне обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку є імперативним. Приписи частини третьої статті 394 ЦПК України доступні, чіткі та зрозумілі. Наслідки їхньої дії є передбачуваними для скаржника.

6.6. Сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження незалежно від причин пропуску строку на касаційне оскарження. Скаржник подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції від 10 листопада 2022 року після спливу такого строку. Передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду від 16 вересня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко