Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача Усенко М.І. із зазначеною позовною заявою. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу надіслано копію ухвали про відкриття провадження, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяви із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не направляв.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним відповідачем 16.12.2020 з АТ «УКРСИББАНК», на загальну суму 37 666,11 грн, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Позов обґрунтував таким. 16.20.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 № рах НОМЕР_1 , відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 30 000 грн на придбання товару. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. Відповідач, користуючись коштами, наданими йому банком, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами Договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов Договору у відповідача утворилася заборгованість за цим договором, яка станом на дату подання позову складається з заборгованості: за тілом кредиту 29 817,42 грн; за відсотками 7 702,49 грн; за комісією 146,20 грн. 24.06.2021 року АТ «УКРСИББАНК» та позивач уклали Договір факторингу, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «УКРСИББАНК», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 № рах 2188 від 16.12.2020 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

16.20.2020 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання з боку відповідача власноруч Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 (а. с. 11-12), відповідно до якого сторони домовилися про обслуговування ОСОБА_1 як клієнта на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace» поточного рахунку з визначеним у договорі номером. Передбачено також, серед іншого, такі умови кредитування: розділ 2.1. «Ліміт кредитування», відповідно до якого встановлюється ліміт кредитування у розмірі 30 000 грн; строк ліміту кредитування до 05.01.2023; процентна ставка 55% річних; процентна ставка за безготівковими операціями протягом пільгового періоду (56 днів) 0%; щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану.

В той самий день 16.12.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування, аналогічні викладеним у кредитному договорі.

Рух коштів по рахунку картки з лімітом (а. с. 15-19) підтверджує обставину витрачання відповідачем кредитних коштів (з поділом на готівку та покупки) у період з 16.12.2020 до 10.01.2021.

24.06.2021 року АТ «УКРСИББАНК» та позивач уклали Договір факторингу, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «УКРСИББАНК», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 № рах 2188 від 16.12.2020 року, що підтверджується самим Договором факторингу (а. с. 20-22), Витягом з реєстру боржників (а. с. 23), Актами приймання-передачі права вимоги та взаємозаліку (а. с. 23-24), платіжним дорученням № 33199 від 24.06.2021 (а. с. 24).

За розрахунком заборгованості (а. с. 20) заборгованість складає: за тілом кредиту 29 817,42 грн; за відсотками 7 702,49 грн; за комісією 146,20 грн.

Докази погашення заборгованості в іншому розмірі та/або спростування розрахунку заборгованості відповідач суду не надав.

Отже, між АТ «УКРСИББАНК» як первісним кредитором та відповідачем склалися відносини споживчого кредитування; право вимоги за укладеним між ними кредитним договором було передано за договором факторингу позивачу. Обставини кредитування та переходу права вимоги суд вважає доведеними.

Щодо тіла кредиту та відсотків

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд переконався, що проценти нараховані первісним кредитором в межах строку кредитування, визначеного кредитним договором, в розмірі, обумовленому сторонами під час укладення такого договору. Отже, позов у частині стягнення тіла кредиту та процентів належить до задоволення в повному обсязі.

Щодо комісії.

Як встановлено судом, у кредитному договорі, підписаному сторонами, було передбачено умову про щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану (п. 2.1.4. Договору-анкети).

Паспорт споживчого кредиту містить також посилання на комісію за надання послуг х управління кредитом при простроченні сплати платежу: до 500 грн.

Позивач у позові не обґрунтував суть та розмір комісії, про стягнення якої заявив вимогу; тарифи/тарифний план суду в якості доказу не надав.

З огляду принцип змагальності та норму ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення комісії.

Отже, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення комісії в розмірі 146,20 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Суд встановив, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн підтверджуються такими документами: Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року (а. с. 27), Актом № 1 наданих послуг від 10.11.2025 (а. с. 28), Детальним описом наданих послуг до Акту (а. с. 28 зворот).

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат позивача належно обґрунтовані та доведені, пов`язані з розглядом справи, клопотання відповідача про зменшення їх розміру відсутнє, дотримані критерії розумності їх вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу мають бути стягнені з відповідача пропорційно у розмірі 2 412,95 грн та 7 968,80 грн відповідно.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16.12.2020 року у загальному розмірі 37 519,91 (тридцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн 91 коп) грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 2 412,95 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 968,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , юридична адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 06 березня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець