Справа № 565/1820/25
Провадження № 2/565/56/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Незнамової І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Алексейчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

30.07.2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №-010481 від 02.02.2024 року в загальній сумі 36505,00 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 02.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики «Смарт» №-010481 (далі - договір позики №-010481 від 02.02.2024 року), відповідно до якого відповідач отримала в кредит грошові кошти в сумі 7000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , зі строком повернення до 02.03.2024 року включно (строк позики - 30 днів), що передбачено п.п.2.1,2.2 договору.

Позивач вказує, що сума фактично переказаних коштів відповідачу на банківську картку № НОМЕР_1 надана за вирахуванням суми комісії в розмірі 2,5% від суми позики, згідно п.2.4.2 договору (7000,00 грн. - 2,5%, = 6825,00 грн.).

Згідно п.п.2.3, 2.3.1 договору позики №-010481 від 02.02.2024 року встановлено, що за користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою, що складає 1.50% від суми позики. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом строку кредитування. День надання позики не враховується при нарахуванні процентів, день повернення позики враховується при нарахуванні процентів.

Окрім того, позивач зазначає, що згідно п.п.2.4, 2.4.1, 2.4.2 договору, позичальник сплачує наступні комісії, пов`язані з укладенням, обслуговуванням цього договору, а саме:

-комісію за використання позики, яка складає 1% від суми позики та нараховується щоденно за супроводження договору, надання цілодобової підтримки позичальнику з приводу виконання умов Договору, обслуговування заборгованості (за наявності). Нарахування і сплата комісії за використання проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування комісії за використання здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку кількості календарних днів у році. Нарахування повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення позики в повному обсязі. День надання позики не враховується при нарахуванні комісії за використання, день повернення позики враховується при нарахуванні комісії за використання;

-одноразову комісію за видачу позики в розмірі 2.50% від суми позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент надання позики шляхом її утримання позикодавцем із суми позики.

Позивач зауважує, що згідно п.2.5 договору вартість вказаних у п.2.4 договору комісій є фіксованою протягом строку кредитування. Комісії підлягають сплаті у строки, визначені графіком платежів.

Окрім того, згідно 2.6 договору орієнтовна загальна вартість позики складається із розміру суми позики, тобто суми коштів, яка надана позичальнику згідно з п.2.1. цього договору та загальних сукупних витрат за договором, тобто усіх витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням позики, включаючи проценти за користування, комісії та супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми позики, які сплачуються позичальником за умовами цього договору, та становить 12250,00 грн.

Позивач зазначає, що загальна сума заборгованості, станом на 26.07.2025 року, за договором позики №-010481 від 02.02.2024 року становить 36505,00 грн., яка складається із: 7000,00 грн. - заборгованість по тілу позики; 3045,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (позикою); 14000,00 грн. - заборгованість за пенею; 12460,00 грн. - заборгованість за послугами.

Разом з тим, позивач зазначає, що ним понесено витрати у зв`язку із розглядом вказаної справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., які просить стягнути із відповідача.

11.11.2025 року від представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» - Дутки В.В. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому представник просить витребувати у АТ КБ «Приватбанк» виписку по банківському рахунку відповідача за період з 02.02.2024 року по 02.03.2024 року, для підтвердження факту зарахування наданих у позику ОСОБА_1 коштів в сумі 70000,00 грн. (фактично 6825,00 грн.) на банківську картку № НОМЕР_1 .

22.01.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про зменшення розміру заборгованості та судових витрат, в якому відповідач заперечує, щодо розміру нарахованих їй процентів, штрафних санкцій та інших платежів, просить зменшити розмір таких нарахувань до розумного та справедливого розміру, а також просить зменшити розмір витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката, або ж відмовити у задоволенні таких вимог в повному обсязі. Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту укладення 02.02.2024 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» договору позики №-010481 та отримання на підставі вказаного договору грошових кошів в сумі 7000,00 грн.

За таких обставин, суд констатує, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ТОВ «ФК «Технофінанс» визнає частково, не заперечує про стягнення 7000,00 грн. заборгованості за тілом позики, при цьому, заперечує в частині всіх інших нарахувань, які вважає несправедливими та такими, що суперечать закону та умовам укладеного договору позики.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» - Дутки В.В. про витребування доказів, з огляду на визнання відповідачем факту, з приводу якого заявлене клопотання, а саме: факту отримання в позику коштів в сумі 70000,00 грн. та фактичного зарахування коштів в сумі 6825,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , на виконання умов договору позики №-010481 від 02.02.2024 року.

У судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» - Коваль А.В., будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести у її відсутності, позов просила задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково.

Підставами для такого висновку суду є наступне.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Судом встановлено, що 02.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики «Смарт» №-010481, відповідно до якого відповідач отримала в кредит (позику) грошові кошти в сумі 7000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , зі строком повернення до 02.03.2024 року включно (30 календарних днів), що передбачено п.п.2.1,2.2 договору.

Вказаний договір підписаний електронним підписом, одноразовим ідентифікатором XPIZL1, який був відправлений у виді СМС-коду на номер мобільного телефону відповідача.

Згідно п.п.2.3, 2.3.1 договору позики №-010481 від 02.02.2024 року, встановлено, що за користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою, що складає 1.50% від суми позики. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом строку кредитування. День надання позики не враховується при нарахуванні процентів, день повернення позики враховується при нарахуванні процентів.

Згідно п.п.2.4, 2.4.1, 2.4.2 договору, позичальник сплачує наступні комісії, пов`язані з укладенням, обслуговуванням цього договору, а саме:

-комісію за використання позики, яка складає 1% від суми позики та нараховується щоденно за супроводження договору, надання цілодобової підтримки позичальнику з приводу виконання умов Договору, обслуговування заборгованості (за наявності). Нарахування і сплата комісії за використання проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування комісії за використання здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку кількості календарних днів у році. Нарахування повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення позики в повному обсязі. День надання позики не враховується при нарахуванні комісії за використання, день повернення позики враховується при нарахуванні комісії за використання;

-одноразову комісію за видачу позики у розмірі 2.50% від суми позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент надання позики шляхом її утримання позикодавцем із суми позики.

Згідно п.2.5 договору вартість вказаних у п.2.4 договору комісій є фіксованою протягом строку кредитування. Комісії підлягають сплаті у строки, визначені Графіком платежів.

Відповідно до 2.6 договору орієнтовна загальна вартість позики складається із розміру суми позики, тобто суми коштів, яка надана позичальнику згідно з п.2.1. цього договору та загальних сукупних витрат за договором, тобто усіх витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням позики, включаючи проценти за користування, комісії та супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми позики, які сплачуються позичальником за умовами цього договору, та становить 12250,00 грн.

Згідно наявної в матеріалах справи платіжного доручення №4614 від 02.02.2024 року, підтверджено факт переказу грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_2 в сумі 6825,00 грн.

Вказана сума фактично переказаних коштів для відповідача ОСОБА_1 надана за вирахуванням суми комісії в розмірі 2,5% від суми позики, згідно п.2.4.2 договору (7000,00 грн. - 2,5% = 6825,00 грн.).

З огляду на викладене, а також відсутності заперечень відповідача у вказаній частині, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладання 02.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» та відповідачем ОСОБА_1 договору позики «Смарт» №-010481, відповідно до якого відповідач отримала в позику грошові кошти в сумі 7000,00 грн.

Щодо розрахунку суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом (позикою), заборгованості за пенею та заборгованості за послугами, з огляду на заперечення позовних вимог відповідача у цій частині, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 3045,00 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом (позикою).

Суд погоджується із розрахунком позивача в частині нарахованих відсотків, що відповідає умовам договору та передбачено графіком платежів - додатком №1 до договору позики №-010481 від 02.02.2024 року.

Як передбачено договором, позику ОСОБА_1 надано на строк 30 днів (п.2.2 договору), а розмір відсотків встановлено в розмірі 1,50% (п.2.3.1 договору), які обраховуються з наступного дня після отримання позики згідно п.2.3.1 договору.

За таких умов, сукупна вартість відсотків складає 3045,00 грн., що розраховані наступним чином: 7000,00 грн. (сума позики) х 1,50% (відсотки за кожен день користування позикою) х 29 днів (строк дії договору позики, з врахуванням того, що відсотки нараховуються з наступного дня після надання позики позикодавцю).

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині нарахованої пені в розмірі 14000,00 грн, яка нарахована позивачем, починаючи з 12.03.2024 року, як зазначено в позові, на виконання умов розділу 4 та п.6.9 договору позики №-010481 від 02.02.2024 року.

Суд наголошує, що будь-яких конкретних умов про спосіб нарахування пені розділ 4 договору не містить, а п.6.9 договору, як наголошує позивач у позові, взагалі відсутній.

На підставі аналізу договору позики, суд зазначає, що п.6.3 договору передбачено, що при простроченні виконання умов цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2% суми позики за кожен день прострочення з десятого дня прострочення до дня погашення заборгованості в повному обсязі. Нарахування пені здійснюється у відповідності до вимог чинного законодавства України

Суд наголошує, що відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу.

За таких умов, суд зазначає, що нарахування позивачем пені є безпідставним, оскільки суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Суд також звертає увагу, що пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

З системного аналізу, як приписів п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказано позивачем у позові, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини, щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме: прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Також суд не погоджується із розрахунком позивача в частині нарахованої заборгованості за надані послуги, яка згідно позовної заяви складає 12460,00 грн., обрахована позивачем, починаючи з 03.02.2024 року, оскільки договір не містить будь-яких умов про такі нарахування.

Судом, на підставі аналізу договору позики №-010481 від 02.02.2024 року та графіку платежів - додатку №1 до вказаного договору позики, не встановлено умов, які регулюють нарахування послуг кредитодавця.

Підстави для нарахування 12460,00 грн. заборгованості за послугами, позивачем в позові взагалі не аргументовано, так як і не вказано посилання на умови укладеного договору для нарахування таких послуг.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №-010481 від 02.02.2024 року в загальній сумі 10045,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за тілом позики; 3045,00 грн. - заборгованість за процентами.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вищезазначених вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано лише договір про надання правової допомоги №03/01 від 03.01.2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» та адвокатом Кшуташвілі В.О., а також долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію довіреності.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наданих адвокатом послуг та витрат позивача на правничу правову допомогу у вказаній справі, зокрема платіжних документів (квитанції, платіжного доручення тощо), що підтверджують оплату послуг адвоката, в тому числі доказів на виконання п.4.1 договору про надання правової допомоги №03/01 від 03.01.2024 року, суду на надано.

За вказаних обставин, суд вважає, що витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката не підлягають задоволенню, у зв`язку із недоведеністю позивачем таких витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 коп.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовна вимога про стягнення боргу підлягає задоволенню частково - на 27,52%, тому з відповідача ОСОБА_1 частково підлягають стягненню судові витрати в розмірі 666,64 грн. по сплаті судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст.2,3,81,89,263,264,265,268,352,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» (юридична адреса: 49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Глобинська, будинок №2, офіс №207/2, ,) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» заборгованість за договором позики№-010481 від 02.02.2024 року в загальній сумі 10045 (десять тисяч сорок п`ять) грн. 00 коп., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за тілом позики; 3045,00 грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» судові витрати по справі в розмірі 666 (шістсот шістдесят шість) грн. 64 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» про стягнення витрат на правничу допомогу, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційнускаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя І.М.Незнамова