ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Черкаси

Справа № 712/9221/25
Провадження № 22-ц/821/127/26
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30.06.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 11.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 7777236 про надання споживчого кредиту за власного волевиявлення відповідача, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства.

27.11.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна», відповідно до чинного законодавства України, укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф, та відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що згідно Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 26 898,50грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6 072 грн; заборгованість за відсотками становить 15 896,50 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 0,00 грн; заборгованість за пенею становить 4 930 грн.

Вказав, що на виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення Досудової вимоги про сплату заборгованості за Кредитним договором № 7777236 від 11.04.2024 на останню відому позивачу адресу реєстрації відповідача.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 7777236 від 11.04.2024 у розмірі 26 898,50грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 072,00 грн; заборгованість за відсотками 15 896,50 грн; заборгованість за пенею становить 4 930,00 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 рокув задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження передачі прав вимоги за указаним договором від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки позовна заява не містить Акту прийому-передачі Реєстру Боржників з переліком договорів, які передані останньому.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №7777236 від 11.04.2024 від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Діджи Фінанс».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

30 жовтня 2025 року, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Діджи Фінанс» - адвокат Білецький Б. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 рокута постановити нове, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором про надання споживчого кредиту № 7777236 від 11.04.2024, а саме: копія Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; витяг із додатку № 1 до договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 (реєстр боржників); копія платіжної інструкції № 10772 від 27.11.2024.

Звернув увагу, що згідно п. 3.3. Договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим Договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладання даного Договору.

Враховуючи наявність у матеріалах справи копії платіжної інструкції № 10772 від 27.11.2024, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт підписання Акта прийому-передачі реєстру боржників, оскільки саме після його підписання, відповідно до умов договору факторингу, здійснюється оплата протягом 5 (п`яти) робочих днів.

Таким чином, вважає, що надані докази є достатніми для підтвердження факту набуття позивачем прав вимоги як новим кредитором.

Також, просить вирішити питання судових витрат в судах першої та апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 7777236 (а.с. 13-20).

Згідно п. 1.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 5 500,00 грн, тип кредиту - кредит.

Відповідно до п. 1.4. Договору, строк кредиту 360 днів. Згідно п. 1.5., 1.5.1., тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, знижена процентна ставка 1,65% в день та застосовується відповідно до наступних умов.

Відповідно до п. 1.6. Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Договір підписано сторонами, зокрема ОСОБА_1 підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором С3968, 11.04.2024.

Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 7777236 від 11.04.2024 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит в якому зазначені реквізити для оплати заборгованості та який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С3968 ОСОБА_1 (а.с.21).

У листі № 2523_19 від 27.03.2025, адресованому ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило, що між зазначеними підприємствами укладено договір на переказ коштів № 28/11/2019 від 28.11.2019 відповідно до якого було успішно прийнято платіж 11.04.2024 о 00:42:04 на суму 5 500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 371873299, призначення платежу: зарахування 5 500 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 34).

13.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту № 7777236 від 11.04.2024 відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 000,00 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до Договору та викласти п. 1.3. Договору в новій редакції : «Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7 500,00 грн. Тип кредиту кредит.» (а.с.30).

Додаткова угода до Договору про надання споживчого кредиту № 7777236 від 11.04.2024 підписана сторонами, зокрема ОСОБА_1 підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором С7168, 13.04.2024.

Додатком № 1 до Додаткової угоди до Договору про надання споживчого кредиту № 7777236 від 11.04.2024 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит та який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С7168 Трохименком С. О. (а.с.31-32).

27.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф (а.с. 25-29).

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Разом із підписанням Акту прийому-передачі Реєстру Боржників Клієнт передає Фактору Додаткову інформацію до Реєстру Боржників згідно Додатку № 2 до Договору.

Згідно п. 3.4. Договору, фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3 цього Договору, протягом 5 робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за реквізитами клієнта.

За умовами п. 4.1. Договору, клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати фактором ціни продажу заборгованості. Передача Документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі Документації за формою, встановленою у Додатку №4 до цього Договору.

На підтвердження виконання вказаних вимог Договору, позивач надав копію платіжної інструкції № 10772 про сплату позивачем 1 730 342,80 грн на рахунок ТОВ «АвентусУкраїна» згідно Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 (а.с. 40).

Відповідно до витягу з додатку № 1 до Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № 7777236 від 11.04.2024 в розмірі 26 898,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 072,00 грн, заборгованість за відсотками 15 896,50 грн, сума заборгованості за пенею 4 930 грн (а.с. 11).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, публікації оголошення на веб-сайті судової влади України, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог .

Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції визначені частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї ст. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної встановлено, що Договір від 11.04.2025 № 7777236 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 підписано останнім одноразовим ідентифікатором С3962, 11.04.2024 о 00:41:57. Додаткову угоду до Договору від 11.04.2025 № 7777236 датовану 13.04.2024, яка у відповідності до п. 7. є невід`ємною частиною Договору, ОСОБА_1 підписано одноразовим ідентифікатором С7168, 13.04.2024 о 05:53:49.

У вказаному Договорі зазначені всі дані про особу ОСОБА_1 необхідні для його ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номери мобільних телефонів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про укладеність Договору з Додатковою угодою та ознайомлення відповідача з їх умовами, оскільки без здійснення вказаних в п. 1.1. Договору дій останнім кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього Договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23).

Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів.

Колегія суддів виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18, міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Так, згідно п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті.

Як вбачається з умов Кредитного договору від 11.04.2024 № 7777236, зокрема п. 2.1 Договору кредит у сумі 5 5000 грн підлягає перерахунку на картковий рахунок позичальнику.

При цьому відповідачем при оформленні заявки на отримання кредиту вказано наступні реквізити електронного платіжного засобу (карткового рахунку) - № НОМЕР_1 .

З листа № 2523_19 від 27.03.2025 вбачається, що між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір на переказ коштів № 28/11/2019 від 28.11.2019 відповідно до якого було успішно прийнято платіж 11.04.2024 о 00:42:04 на суму 5 500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 371873299, призначення платежу: зарахування 5 500 грн на картку НОМЕР_1 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність обставини перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів за Договором від 11.04.2024 № 7777236.

Щодо розміру заборгованості колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 7777236 від 11.04.2024 станом на 26.11.2024 заборгованість відповідача становить: 26 898,50 грн, з яких: 6 072,00 грн - основний борг; 15 896,50 грн - заборгованість за відсотки, 4 930 грн - заборгованість за пенею.

Також, з розрахунку вбачається, що відповідачем 14.04.2024 сплачено всього 2 000 грн, з яких: 1 482,00 грн на погашення основного боргу та 572,00 грн на погашення заборгованості за відсотками.

Доказів виконання зобов`язання в іншому розмірі в матеріалах справи не міститься.

Розрахунок у частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками узгоджується із умовами договору та розміром наданих кредитних коштів, відповідачем не спростовано та сумніву у колегії суддів не викликає.

Разом з тим, відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або належних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Щодо підстав набуття позивачем права вимоги відповідно до умов договору факторингу, колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За обставин цієї справи встановлено що 27.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Разом із підписанням Акту прийому-передачі Реєстру Боржників Клієнт передає Фактору Додаткову інформацію до Реєстру Боржників згідно Додатку № 2 до Договору.

Згідно п. 3.4. Договору, фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3 цього Договору, протягом 5 робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за реквізитами клієнта.

За умовами п. 4.1. Договору, клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати фактором ціни продажу заборгованості. Передача Документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі Документації за формою, встановленою у Додатку № 4 до цього Договору.

На підтвердження виконання вказаних вимог Договору, позивач надав копію платіжної інструкції № 10772 про сплату позивачем 1 730 342,80 грн на рахунок ТОВ «Авентус Україна» згідно Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року.

Витяг з додатку № 1 до Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, який підписаний сторонами договору та скріплений печатками.

Відповідно до п. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З огляду на те, що реєстр боржників № 1 від 27.11.2024 до Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року містять інформацію щодо значної кількості боржників, яка становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), позивачем до позовної заяви був долучений витяги з відповідного реєстру (а.с. 11).

Зазначений витяг засвідчений уповноваженими на те особами, що відповідає вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України та не суперечить законодавству.

З огляду на наведені положення Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, наявність у позивача усіх первісних документів по Договору №7777236 від 11 квітня 2024 року, докази оплати уступки права вимоги, спростовують висновки місцевого суду про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження набуття позивачем права вимоги заборгованості за кредитним договором у зв`язку з відсутністю Акту прийому-передачі Реєстру Боржників.

Колегія суддів також враховує, що Акт прийому-передачі Реєстру Боржників є невід`ємним додатком № 1 до Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, а тому не вважає новим доказом долучену до апеляційної скарги його паперову копію.

Отже, встановлені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить статті 514 ЦК України.

Позовні вимоги у частині стягнення пені задоволенню не підлягаю із наведених нижче підстав.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та діє на день розгляду справи.

15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України за № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими п. 18, до якого у період відповідно дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування»: сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 6 072,00 грн та заборгованість за відсотками 15 896,50 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у встановленому порядку та розмірі сплатило судовий збір за подання в електронній формі позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн, та судовий збір за подання в електронній формі апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та стягнення 21 968,50 грн, що складає 81,67 % позовних вимог (21 968,50 х100)/ 26 868,50 = 81,67).

З огляду на вказане, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 81,67 % від понесених позивачем у даній справі судових витрат, що становить 4 800,56 грн (2 422,40 + 3 633,60 = 5 878,00 х 81,67% = 4 800,56).

Відповідно до положень ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами ч. 1-5ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18).

При зверненні до суду з даним позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» на підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви долучено копію Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б. М., додаткову угоду № 7777236 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Білецького Б. М., детальний опис робіт, виконаних адвокатом Білецьким Б. М. та Акт № 7777236 від 31.03.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (а.с. 22 24, 33, 46 46 зворотній бік, 12, 9).

В Акті № 7777236 від 31.03.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги сторони погодили, що адвокат Білецький Б. М. надав клієнту правничу допомогу загальною вартістю 6 000,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (на 81,67 %), то з урахування вимог ст. 141 ЦПК України, компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума витрат на правову допомогу в розмірі 4 900,20 грн, яка була надана в суді першої інстанції.

На підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції надано наступні докази: Договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б. М.; Додаткову угоду № 7777236 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 02.04.2025; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 31.10.2025 на суму 6 000,00 грн та Детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 6 000,00 грн (а.с. 84 86, 87, 89, 88).

Проаналізувавши приведені докази, беручи до уваги, що предметом позову є стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги скаржника про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, за наслідками апеляційного перегляду, є завищеними, належно не обґрунтованими та такими, що становлять надмірний тягар для відповідача.

Враховуючи малозначність справи в силу вимог процесуального законодавства, обсяг правничої допомоги наданої позивачу при розгляді цієї справи в суді апеляційної інстанції, наявність чисельної судової практики, а також те, що правова позиція позивача сформована при розгляді справи судом першої інстанції та потреби у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії її апеляційного перегляду не має, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований позивачу за рахунок відповідача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції складає 2 000, 00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»заборгованість за Кредитним договором № 7777236 від 11.04.2021 у розмірі 21 968,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 4 800,56 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, та 6 900,20 грн витрат на правничу допомогу понесених в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков