Справа № 355/1214/25
Провадження № 2/355/74/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Троценко Т. А.

за участю секретаря Ліберацької Ю. В.

представника відповідача адвоката Барчука В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінпром Маркет»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Фінпром Маркет" звернулося до суду з позовом, у якому вказало, що 29 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3918961, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора ICaN9SpCr7, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн., строком кредитування 14 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день.

ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, станом на 05.06.2025 має заборгованість у загальному розмірі 14 079,80 грн., яка складається: 5000,00грн. заборгованість по тілу кредиту; 9 079.80 грн. проценти за користування кредитом.

21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2106, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 3918961 від 29.12.2020 року.

03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 3918961 від 29.12.2020 року.

Враховуючи вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 14 079,80 грн. і судові витрати.

Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

Представник позивача в судовому засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позов, у якому вказав, що при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь Позивача, необхідно врахувати, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування.

У договорі позики сторони визначили, що строк позики становить 14 днів, з розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що проценти за користування позикою нараховувалися протягом 119 днів кредитування, тобто поза межами строку кредитування.

Вважає, що нарахування процентів має відбуватися за період з 30. 12. 2020 року по 12. 01. 2021 року у розмірі 6393, 00 грн., а нарахування процентів з 13. 01. 2021 року по 12. 04. 2021 року у розмірі 7686,80 грн. здійснено поза межами строку користування позикою.

Просить задовольнити позовні вимоги частково, в розмірі 6393, 00 грн., у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свою позицію, висловлену у відзиві на позов і просить задовольнити позов частково.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що у договорі позики встановлено строк позики 14 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.

Нарахування заборгованості за процентами здійснювалося у відповідності до умов договору та додатків до них саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Позивач просить стягнути суму заборгованості за договором позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялося , зокрема, процента ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% за кожний день не нарахована, оскільки може значно фінансово навантажити відповідача.

Просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3918961, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора ICaN9SpCr7, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. строком кредитування 14 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. (а.с.6).

21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2106, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 3918961 від 29.12.2020 року (а. с. 27-36).

03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 3918961 від 29.12.2020 року (а. с. 37-50).

Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача по вказаному договору складає 14 079,80 грн., що включає: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9079,80 грн.заборгованість за процентами (а.с.21-23).

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на те, що факт підписання сторонами договору позики та отримання відповідачем грошових коштів не спростований, то суд вважає вказаний договір укладеним і що між сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, що визнається і відповідачем.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно дост. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, в передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 5000 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 5000 грн. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

За положеннями статей 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1049ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1ст.1048ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем договору позики від 29 грудня 2020 року дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк до 12 січня 2021 року.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 14 днів, тобто до 12 січня 2021 року.

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Фінпром Маркет», як правонаступником позикодавця, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позиками за період з 13 січня 2021 року по 12 квітня 2021 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за договором позики № 3918961 від 29 грудня 2021 року в розмірі, що становить 6393,00 грн. (з 30.12.2020 по 12.01.2021 року).

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 3918961 від 29 грудня 2020 року в розмірі 11 393 грн., яка складається із: 5 000 грн. -сума заборгованості за основною сумою боргу, 6393,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити.

Згідно із ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов ТОВ «Фінпром Маркет» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1958 грн., виходячи з розрахунку: 11 393 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 14 079,80 грн. (розмір заявлених позовних вимог), а також на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 2832, 00 грн., виходячи з загального розміру 3500 грн. (11 393 грн. х 3500 грн. / 14079,80 грн.), що є пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст.207,526,549,551,610,611,626,627,628,638,1048-1049,1054,1055,1056-1 Цивільного кодексу України, суд, ст.10-13,141,259,263-265,268,279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ "Фінпром Маркет" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» розташованого за адресою: Київська область, м.Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, оф.204, , заборгованість за договором позики у загальному розмірі 11 393,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», розташованого за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, оф.204, , судовий збір у розмірі 1958 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2832,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. А. Троценко