ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Харків

справа № 636/10/25

провадження № 22-ц/818/738/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Муренченко С.А.,

учасники справи:

позивач керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області,

відповідачі ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Новосел»,

треті особи Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 липня 2025 року в складі судді Смирнова В.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Новосел», треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле» про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації № 193 від 26.07.2005 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР № 021469 від 20.09.2005, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0043 площею 3,083 га для ведення фермерського господарства на території Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі вказаного державного акту на земельну ділянку державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Зоткіним С.В. 17.08.2017 прийнято рішення № 36655993 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 21912393 (номер об`єкта нерухомого майна 246).

У подальшому на підставі договору оренди землі № 2 від 07.06.2024 ОСОБА_1 передав в оренду Фермерському господарству «Новосел» строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0043 загальною площею 3,083 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Мартівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, Департаментом реєстрації Харківської міської ради внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 73677030, номер запису про речове право 55476345.

Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0043 з урахуванням рішення Харківської обласної ради V сесії XXIII скликання від 23.02.1999 «Про оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення», Положення про Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле», затвердженого начальником державного управління екологічної безпеки в Харківській області 08.12.1999 та охоронного зобов`язання від 12.07.2000, знаходиться повністю в межах РЛП «Печенізьке поле».

Таким чином, формування вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0043, яка розташована на території РЛП «Печенізьке поле», проведено усупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 186 3К України.

Наведені порушення призводять до порушення цілісності земель РЛП «Печенізьке поле», що створює загрозу його існування.

Крім цього, відповідно до шару Кадастрової карти України «Природно-заповідний фонд», ділянка з кадастровим номером :03:005:0043 повністю накладається на територію РЛП «Печенізьке поле».

Просив усунути перешкоди власнику державі в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природо-заповідного фонду шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 2 від 07.06.2024, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Новосел»;

скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0043, загальною площею 3,083 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області, з припиненням усіх речових прав на неї;

скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 та права оренди за Фермерським господарством «Новосел» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0043, загальною площею 3,083 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області з припиненням усіх речових прав на неї із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

зобов`язати ОСОБА_1 та Фермерське господарство «Новосел» повернути державі в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0043, загальною площею 3,083 га, розташованої на території Печенізької територіальної громади Чугуївського району Харківської області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Прокурором застосовано належний та ефективний спосіб юридичного судового захисту у даній справі, шляхом заявлення негаторного позову про повернення спірної земельної ділянки її титульному власнику державі в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області. Зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування факту місцезнаходження спірної земельної ділянки в межах об`єкту природно-заповідного фонду. Дані публічної кадастрової карти містять офіційну інформацію, є належним доказом на підтвердження викладених обставин. Жодних рішень про зміну меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду стосовно РЛП «Печенізьке поле» не проводилося. Розташування спірної земельної ділянки у межах об`єкту природно-заповідного фонду - РЛП «Печенізьке поле» свідчить про неможливість перебування цієї земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для фермерського господарства.

17 жовтня 2025 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Також представником відповідача подано клопотання про поновлення строку, яке мотивовано тим, що копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та доданих до неї документів не отримано. Між тим, матеріали справи свідчать про те, що копія ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги повернулося до суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», що не свідчить про відмову від одержання повідомлення чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Оскільки ОСОБА_1 фактично не отримано вказаних документів, а строк на подачу відзиву відліковується з моменту їх отримання, тому даний відзив подано в межах строку на її подання. У зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу відзиву є зайвим.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Харківської обласної ради V сесії XXIII скликання від 23.02.1999 «Про оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення», зі змінами, внесеними рішенням Харківської обласної ради від 19.12.2013 № 919-VI «Про зміну меж регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле» у Печенізькому районі оголошено регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле» загальною площею 5166,13 га (а.с.273-30).

Відповідно до п. п. 1.1. Положення про регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле», затвердженого начальником державного управління екологічної безпеки в Харківській області 08.12.1999, РЛП «Печенізьке поле» оголошений рішенням обласної ради від 23.02.1999 на території Печенізького району Харківської області на загальній площі 4997,6 га, що включається до його складу без вилучення у землекористувачів.

Згідно з п. п. 1.3, 1.4 Положення РЛП «Печенізьке поле» є природоохоронною рекреаційною установою регіонального значення. РЛП «Печенізьке поле» входить до складу природно-заповідного фонду України.

У відповідності до п. 2.1 Положення РЛП «Печенізьке поле» створений з метою збереження в природному стані типових лісостепових ландшафтів Східноєвропейської провінції, типової для регіону балкової системи, врізаної у підвищене плато на межі степової, лісостепової зон з притаманним їм рослинним та фауністичним комплексом, забезпечення багатопланових наукових досліджень, охорони та раціонального використання природних ресурсів Печенізького району, відтворення біологічного різноманіття, забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

За змістом п. 2.2 Положення РЛП «Печенізьке поле» є природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою місцевого значення, належить до природно-заповідного фонду України.

На РЛП «Печенізьке поле» покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі (а.с.36-39).

На підставі розпорядження Печенізької районної державної адміністрації № 193 від 26.07.2005 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР № 021469 від 20.09.2005, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0043 площею 3,083 га для ведення фермерського господарства на території Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.42зворот-43).

На підставі вказаного державного акту на земельну ділянку державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Зоткіним С.В. 17.08.2017 прийнято рішення № 36655993 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 21912393 (номер об`єкта нерухомого майна 246), дата державної реєстрації 10.08.2017 (а.с.41).

На підставі договору оренди землі № 2 від 07.06.2024 ОСОБА_1 передав в оренду Фермерському господарству «Новосел» строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0043 загальною площею 3,083 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Мартівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, про що 13.06.2024 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Перебоєвою Т.І. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 73677030, номер запису про речове право 55476345 (а.с.41,46-48).

З відповіді Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації № 04.01-22/2617 від 26.09.2024 вбачається, що межі територій об`єктів природно-заповідного фонду в натурі (на місцевості) не встановлені. Враховуючи відомості наявних картографічних матеріалів проєктів створення об`єктів природно-заповідного фонду та фільтру «заповідний фонд» на сайті відкритих даних земельного кадастру України встановлено, що земельні ділянки, зокрема з кадастровим номером :03:005:0043 повністю знаходиться в межах РЛП «Печенізьке поле». Землевпорядна документація щодо відведення земельних ділянок у приватну власність в межах зазначених об`єктів природно-заповідного фонду на розгляд та погодження до Департаменту не надходила (а.с.55).

Матеріали справи містять дані з земельного кадастру, з яких вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0043 перебуває в межах заповідного фонду Регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Печенізьке поле» (а.с.67).

Також матеріали справи містять карту-схему регіонального ландшафтного парку «Печенізьке поле» (а.с.40).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є одним із засновників Фермерського господарства «Новосел».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

У статті 2 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Тобто спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон України «Про фермерське господарство».

Відповідно до частини першої статті 5, частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Водночас відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» випливає, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство мало бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набути статусу юридичної особи. З цього часу землекористувачем земельної ділянки є фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Фермерські господарства створюються для вироблення товарної сільськогосподарської продукції, здійснення її переробки та реалізації з метою отримання прибутку.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» і статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю - як передумова створення фермерського господарства; створення фермерського господарства, унаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого у межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

Хоча, як зазначалося, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, у процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, яке і буде користувачем цієї землі.

Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

Ураховуючи викладене, спори щодо користування землями призначеними для фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 615/1008/20 (провадження № 61-13384св21), від 20 серпня 2025 року у справі № 491/1007/21 (провадження № 61-12284св24).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції всупереч вказаним нормам закону не звернув уваги на те, що у цій справі спір виник між прокурором, центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, фізичною особою з приводу отримання у користування земельної ділянки для створення і ведення фермерського господарства, та юридичною особою ФГ «Новосел», яке отримало в оренду спірну земельну ділянку, здійснюючи господарську діяльність, тому цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

З огляду на мотиви цієї постанови колегія суддів не аналізує інших доводів апеляційної скарги.

Оскільки апеляційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює заявнику його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи до суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст.ст.255, 367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ст.377, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 липня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах держави в особі Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Новосел», треті особи: Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, Регіональний ландшафтний парк «Печенізьке поле» про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою в межах об`єкту природно-заповідного фонду закрити.

Роз`яснити керівнику Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, що справу належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова