Справа № 683/2455/25
У Х В А Л А

05 лютого 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

розглядаючи у підготовчому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2455/25, 2/683/62/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на її користь частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 4 листопада 2025 року у даній справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, яку згідно повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 6 січня 2025 року провести неможливо через неявку відповідача.

5 лютого 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Драчук С.Л. подав клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, оскільки відповідач перебуває у складі Збройних Сил України і постійно перебуває в зоні активних бойових дій.

Представник позивачки до суду подала заяву, де просила розгляд справи відкласти та у задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовити.

Представник відповідача подав до суду письмову заяву, де просив задоволити зазначене клопотання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно п. 2 ч. 1ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тобто, формально процесуальний закон містить імперативний обов`язок суду зупинити провадження за підставою перебування у ЗСУ незалежно від статусу сторони, стадії процесу.

Конструкція норми, що зобов`язує суд зупинити провадження в справах, де стороною є військовослужбовець, дає підстави для процесуальних зловживань.

Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2025 у справі № 557/1226/23 зауважив, що у справі, яка стосується аліментів на утримання дитини, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Доказів того, що відповідач проходить військову службу у районі виконання бойових завдань у зоні бойових дій на території України постійно та це перешкоджає йому користуватися його процесуальними правами, матеріали справи не містять.

Cуд вважає, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України провадження у справі про визнання батьківства та стягнення аліментів через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, те, чи має відповідач можливість висловитися щодо позовних вимог, чи користується правовою допомогою під час судового провадження, чи є належні докази того, що його військова частина переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі про визнання батьківства та стягнення аліментів хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, але, зважаючи на предмет спору, може шкодити інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відносно якої у межах цієї справи вирішується питання батьківства та стягнення аліментів.

Тож, з огляду на наведене вище, суд приходить до переконання, що з метою недопущення безпідставного зупинення провадження у справі та перевищення розумних строків розгляду справ, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Драчука С.Л. про зупинення розгляду справи - слід відмовити.

Керуючись ст.ст.251, 258-261, 353 ЦПК України, - суд

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Драчука С.Л. про зупинення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя :