У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закриття підготовчого провадження та

призначення справи до судового розгляду по суті

16 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

з участю секретаря судових засідань Фітаса А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

23.10.2023 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_7 , поданий в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма_МС».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2023 зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 , поданий в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма_МС» повернуто позивачу.

25.07.2024 від відповідачки на адресу суду надійшло клопотання про застосування до позивача заходів процесуального примусу, а саме визнати зловживанням процесуальними правами дії ОСОБА_3 , які полягають у поданні декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями та застосувати захід процесуального примусу у вигляді штрафу.

В обґрунтування поданого клопотання відповідачка зазначила, що 23.02.2023 ОСОБА_3 подано до Ужгородського міськрайонного суду позов до тих самих сторін, які беруть участь і у даній справі, про визнання частини договору купівлі-продажу недійсною. Справі присвоєно єдиний унікальний номер №308/2880/23, головуючий суддя Шепетко І.О.

31.08.2023 (на підставі того, що через канцелярію суду надійшла заява представника позивача про залишення позову без розгляду, повернення поданих документів) ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/2880/23 позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

04.09.2023 ОСОБА_3 повторно подано до Ужгородського міськрайонного суду позов до тих самих сторін, які беруть участь і у даній справі, про визнання частини договору купівлі-продажу недійсною. Справі присвоєно єдиний унікальний номер №308/15030/23, головуючий суддя Фазикош О.В.

07.09.2023 (на підставі того, що надійшла заява представника позивача про повернення позову) ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/15030/23 позов ОСОБА_3 повернуто позивачу.

11.09.2023 позивачем повторно, вже втретє, подано до Ужгородського міськрайонного суду позов про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними. Справі присвоєно єдиний унікальний номер №308/15533/23, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р.

Таким чином вважає, що пред`явлення позовної заяви втретє за період часу з 23.02.2023 по 11.09.2023 та залишення без розгляду та її повернення у двох попередніх випадках за заявою позивача, є зловживанням процесуальними правами з метою маніпуляції авторозподілом справ між суддями.

Ухвалою суду від 31.07.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2023 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

07.05.2025 від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про відвід головуючому судді Деметрадзе Т.Р.

Ухвалою судді від 19.05.2025 заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючого задоволено, матеріали цивільної справи №308/15533/23 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними передано до канцелярії суду для повторного перерозподілу автоматизованою системою документообігу суду даної справи іншому судді.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 головуючим суддею визначено Шепетко І.О.

06.06.2025 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято до провадження судді Шепетко І.О. цивільну справу №308/15533/23 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними. Розгляд справи постановлено проводити повторно у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

01.07.2025 на адресу суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_9 про відкликання поданої нею зустрічної позовної заяви.

У підготовче засідання з`явився представник позивача, просив закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду по суті, оскільки на його думку під час підготовчого засідання проведенні всі необхідні дії для об`єктивного розгляду справи по суті.

У підготовче засідання з`явилася представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Холмогорова Л.В., заяву про повернення зустрічної позовної заяви підтримала, просила таку задовольнити, також просила розглянути подане клопотання відповідачки про застосування заходів процесуального примусу до позивача, щодо закриття підготовчого провадження не заперечувала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 3 ч.2 ст.49 ЦПК України встановлено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Частиною 1 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право, в тому числі, подавати заяви та клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, позовна заява повертається, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання відповідачки про повернення зустрічного позову.

Щодо клопотання відповідачки ОСОБА_4 про застосування до позивача заходів процесуального примусу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правам; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії», про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за яких відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (Ухвала Верховного Суду від 06.09.2018 по справі № 552/2378/17).

Зазначена правова позиція прослідковується також у рішенні Європейського Суду с прав людини (Koch проти Польщі), а саме якщо заявник прагне підтвердити свої права згідно з Конвенцією в такий спосіб, який грубо порушує права та цінності, які охороняються Конвенцією, така поведінка може бути кваліфікована як зловживання правом на індивідуальне звернення у значенні статті 35§ 3(а) § 32.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

У постанові від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18 Верховний Суд зазначив, що зловживання процесуальними правами - це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисливим або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Зловживання процесуальними правами ґрунтується на недотриманні принципу добросовісності.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Складовими цього принципу в цивільному судочинстві є: заборона зловживання процесуальними правами; вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків; процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Зловживання процесуальними правами також характеризується формальним, непропорційним використанням процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісністю дій, умисним характером, завідомою несумлінністю.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Суд наголошує, що процесуальні права надаються особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ їх правильному вирішенню. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось інших цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 дійсно попередньо двічі звертався до суду з позовом, який розглядається у межах даної справи. При цьому такі звернення до суду з позовними заяви не були одночасними, на розгляді суду не перебувало одночасно декількох позовів ОСОБА_3 до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що не може свідчити про умисність її дій з метою маніпуляції з розподілом.

Крім того, ухвалою суду від 07.09.2023 ОСОБА_3 на підставі його ж заяви було повернуто позовну заяву. Суд констатує, що позивач має право на захист свого порушеного права у судовому порядку та має право доопрацювати подану ним позовну заяву, якщо вважає це необхідним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття до позивача заходів примусу за зловживання процесуальними правами, оскільки відсутні докази того, що такі дії, здійснюються ним з метою перешкоджання судочинству та подальшому розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в ході підготовчого засідання судом були вирішені питання та вчинені, передбачені ст. 197 ЦПК України, процесуальні дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Обставин, які б перешкоджали призначенню справи до розгляду по суті, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 197 ЦПК України суд з врахуванням думки учасників справи вважає за можливе встановити порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, а саме: заслухати вступне слово учасників справи, з`ясувати обставини, на які учасники посилаються як на вимогу своїх підстав та заперечень, дослідити всі письмові докази, наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За наведених обставин, суд вважає можливим закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 84, 189, 196-198, 200, 352-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма-МС» про витребування в ОСОБА_3 безпідставно захопленого майна ОСОБА_4 повернути.

У задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_4 про застосування до позивача ОСОБА_3 заходів процесуального примусу відмовити.

Закрити підготовче провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович, про визнання частин договорів купівлі-продажу недійсними.

Призначити справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2026 року на 15 год. 30 хв. в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Встановити порядок дослідження доказів: надання вступного слова учасникам справи, з`ясування обставин, на які учасники посилаються як на вимогу своїх підстав та заперечень, дослідження письмових доказів.

Про час і місце судового засідання повідомити учасників справи.

Інформацію щодо справи можна також отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20.02.2026.

Суддя І.О. Шепетко