Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
Справа №: 528/552/20
Провадження № 6/528/3/26
У Х В А Л А

іменем України

21.01.2026 м. Гребінка

21 січня 2026 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря судового засідання Ігнатущенко І.М., розглянувши у приміщенні суду в м. Гребінка клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відстрочення виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області у справі № 528/552/20 від 01.05.2024 року.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, надвірних будівель і споруд в натурі між співвласниками задоволено повністю.

Крім поділу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, судом стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 60169,00 грн. та 8172,00 грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Зазначає, що рішення суду переглядалося Полтавським апеляційним судом, однак постановою колегії суддів від 31.07.2025 року його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили.

Вказує, що він є інвалідом ІІ-групи, який переніс оперативне втручання в гортань по видаленню злоякісного новоутворення. Наразі проходить лікування та постійні огляди у лікаря-онколога, а також перебуває на диспансерному обліку.

Зазначає, що на нього покладено обов`язок щодо встановлення перестінку в будинку, а враховуючи, що він залишився без погребу, а позивач у справі наполягає на швидкому вивільненні приміщення, він вимушений побудувати новий погріб на своїй земельній ділянці.

Зважаючи на обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, просить розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 60169, 00 грн. та витрат за проведену судову будівельно-технічну експертизу у розмірі 8172,00 грн. на один рік зі сплатою рівними частинами щомісяця.

13.01.2026 року через канцелярію суду ОСОБА_1 подав заяву про долучення документів, а саме: копії постанови про відкриття виконавчого провадження та копії відповіді державного виконавця на його звернення.

21.01.2026 року ОСОБА_1 через канцелярію суду надав відповідь державного виконавця від 14.01.2026 року №155/24.8-30 на його звернення щодо підтвердження часткового виконання рішення суду, із зазначенням сплачених сум та залишку заборгованості.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

З`ясувавши обставини справи в межах наданих письмових доказів, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 року по цивільній справі №528/552/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, надвірних будівель і споруд в натурі між співвласниками задоволено повністю.

Поділено житловий будинок, надвірні будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі між співвласниками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно варіанту Розподілу № 2 Висновку експерта № 1033/1034-1035/2331 за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 528/552/20 Полтавським відділенням Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 12.10.2021 року.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1700 кв.м між співвласниками житлового будинку.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , власника квартири АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , власника квартири АДРЕСА_3 , грошову компенсацію в розмірі 60169 (шістдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , понесені нею судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 8172 (вісім тисяч сто сімдесят дві) грн. 00 коп. (а.с. 45-56 т.2).

Постановою колегії суддів Полтавського апеляційного суду від 31.07.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 року залишено без змін (а.с.153-167 т.2).

Рішення суду набрало законної сили 31.07.2025 року.

06.10.2025 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист у справі № 528/552/20 (а.с.174 т.2).

Державним виконавцем Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гавриленком С.І. винесено постанову від 20.10.2025 року про відкриття виконавчого провадження № 79387700, з примусового виконання виконавчого листа № 528/552/20, виданого Гребінківським районним судом Полтавської області 11.06.2024 року (а.с. 194 т.2).

Згідно листа державного виконавця № 155/24.8-30 від 14.01.2026 року, виконавцем частково стягнуто з боржника 18908,56 грн., з яких 16880,50 грн. перераховано стягувачу, 1688,06 грн. перераховано виконавчого збору та 340,00 грн. перераховано витрат виконавчого провадження.

Залишковий борг станом на 14.01.2026 року становить 56606,24 грн., з яких 51460,50 грн. борг та 5146,04 грн. виконавчий збір (а.с.197 т.2).

Статтею 129-1 Конституції України презюмовано, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин щодо процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах і вважає за необхідне керуватися розділом VI ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За вимогами частини третьої цієї ж статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою цієї статті, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка та відстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

У той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вказана норма процесуального закону не ставить у залежність початок перебігу річного строку для розстрочення виконання судового рішення з моментом постановлення ухвали про розстрочку виконання рішення, а чітко встановлює, що такий строк не може перевищувати одного року саме з дня ухвалення рішення, виконання якого заявник просить розстрочити.

У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі.

Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне зобов`язання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Така правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути або розстрочено на певних умовах, або відстрочено.

При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Зазначена норма кореспондується із приписами ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системне тлумачення положень ст.435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти до висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою або про відстрочку, або про розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при розгляді клопотання щодо розстрочення чи відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для відтермінування має довести боржник.

При цьому, розстрочення виконання рішення суду не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача та не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для відповідача (боржника).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02).

Також, Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Водночас, за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003 р.). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00).

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від суми та характеру, що визначено судом. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду ОСОБА_1 зазначає, що він є інвалідом ІІ-групи, проходить лікування та постійні огляди у лікаря-онколога, а також перебуває на диспансерному обліку. На підтвердження даних фактів надав копії консультативних висновків, протоколів обстеження та довідку про перебування на диспансерному обліку у лікаря онколога. (а.с. 181-185 т. 2)

Крім того, судом встановлено, що з ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження № 79387700 стягнуто грошові кошти в сумі 18908,56 грн., з них 16880,50 грн. переховано стягувачу (а.с.197 т.2).

За таких обставин, судом встановлено, що матеріальний стан ОСОБА_1 свідчить про те, що виконання судового рішення може бути ускладненим, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для його розстрочення в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 435 ЦПК України, тому заява підлягає частковому задоволенню.

Водночас, враховуючи принцип співмірності і пропорційності, права та законні інтереси стягувача та враховуючи той факт, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення цього рішення, суд дійшов висновку про розстрочення виконання рішення суду наступним чином: ОСОБА_1 , починаючи з січня 2026 року по липень 2026 року до останнього числа відповідного місяця здійснювати погашення заборгованості, сплачуючи по 7351,50 грн щомісяця.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду - задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 року по цивільній справі №528/552/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, надвірних будівель і споруд в натурі між співвласниками на сім місяців, з урахуванням часткової сплати в сумі 16880,50 грн, наступним чином: починаючи з січня 2026 року по липень 2026 року, до останнього числа відповідного місяця, сплачуючи по 7351 (сім тисяч триста п`ятдесят одній) грн. 50 коп. щомісяця, у липні 2026 року кошти в сумі 7351,50 грн мають бути сплачені до 31 липня 2026 року.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Я. В. Татіщева