ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 672/758/25

Провадження № 22-ц/820/73/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 1 вересня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що 19 серпня 2024 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір (оферта) №19.08.2024-100000854 (далі кредитний договір), за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 22 000 грн строком на 112 днів. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 8 грудня 2024 року, а також сплатити проценти за кредитом у розмірі 1% за один день користування кредитом і комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту згідно з графіком платежів. Відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, внаслідок чого станом на 8 грудня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 51 080 грн, із яких 14 000 грн тіло кредиту, 21 680 грн проценти, 4 400 грн комісія, 11 000 грн неустойка.

За таких обставин ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 51 080 грн заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 1 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 40 080 грн заборгованості по кредиту, яка складається з 14 000 грн суми заборгованості за основним боргом, 21 680 грн суми заборгованості за процентами, 4 400 грн комісії.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 1 900 грн 61 коп. судового збору.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути неповернутий кредит, нараховані проценти та комісію. У період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь товариства неустойки, внаслідок чого в цій частині позов не підлягає задоволенню. Понесені ТОВ «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати нечинним рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з нього 14 000 грн тіла кредиту посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт одержання відповідачем кредитних коштів і виникнення у нього заборгованості за кредитним договором, а встановлений сторонами у кредитному договорі розмір процентів за користування кредитом є завищеним і несправедливим у розумінні закону про захист прав споживачів. Умовами кредитного договору передбачено сплату відповідачем комісії як плати за послуги позивача, які за законом повинні надаватися безоплатно, а тому ці умови договору є нікчемними. Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому на нього поширюються пільги в частині звільнення від сплати процентів за кредитом і судового збору. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

До апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Споживчий центр» на апеляційну скаргу за підписом ОСОБА_2 .

На підтвердження своїх повноважень щодо підписання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надав: сформовану у підсистемі «Електронний Суд» довіреність у порядку передоручення від 3 грудня 2025 року, якою ОСОБА_3 на підставі довіреності від 13 вересня 2024 року, наданої керівником товариства Холодом О.В., надала Павленку Д.О. повноваження представляти інтереси ТОВ «Споживчий центр» в судах (у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи; сформований у підсистемі «Електронний Суд» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, де у графі «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» вказано ОСОБА_4 як керівника ТОВ «Споживчий центр». Інші особи, які можуть вчиняти дії від імені ТОВ «Споживчий центр», у порядку самопредставництва, відповідно до цього витягу відсутні.

Крім того, до матеріалів справи додано наказ від 7 жовтня 2024 року №370/К про прийняття ОСОБА_2 за основним місцем роботи до ТОВ «Споживчий центр» на посаду юрисконсульта структурного підрозділу Відділу позовної роботи та посадова інструкція провідного юрисконсульта Відділу позовної роботи ТОВ «Споживчий центр» від 1 лютого 2025 року, в якій указаній службовій особі надано право підписувати процесуальні документи у справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами в порядку самопредставництва.

Зазначені документи достовірно не підтверджують наявність у Павленка Д.О. повноважень на підписання та подання відзиву на апеляційну скаргу від імені ТОВ «Споживчий центр» в порядку самопредставництва, зокрема щодо наявності у нього трудових (посадових) обов`язків на вчинення таких процесуальних дій, а додана ним довіреність в порядку передоручення не посвідчена нотаріально (частина друга статті 245 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

За таких обставин апеляційний суд повернув відзив ТОВ «Споживчий центр» на апеляційну скаргу без розгляду.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо неправильності рішення суду в частині відмови у позові про стягнення неустойки, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та не застосував норми статті 215 ЦК України, статті 12 Закону України від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VІІІ), статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-ХІІ), статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ).

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає зміні.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

19 серпня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 22 000 грн строком на 112 днів, а той зобов`язався повернути кредит до 8 грудня 2024 року, сплатити проценти в розмірі 1% за один день користування кредитом і комісію за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту згідно з графіком платежів.

Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом подання ТОВ «Споживчий центр» пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття ОСОБА_1 указаної пропозиції (акцепту). При цьому відповідач підписав підтвердження укласти кредитний договір одноразовим ідентифікатором Е633.

Того ж дня ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кредитні кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 (платіжна карта НОМЕР_1 ).

ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, внаслідок чого станом на 8 грудня 2024 року (день закінчення строку кредитування) виникла заборгованість у розмірі 40 080 грн, із яких 14 000 грн неповернутий кредит, 21 680 грн нараховані проценти, 4 400 грн нарахована комісія.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 610 ЦК України що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Зібрані докази вказують на те, що 19 серпня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 22 000 грн, а той зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію.

На виконання умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кредитні кошти на зазначений ОСОБА_1 у кредитному договорі картковий рахунок, про що свідчить довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 28). При цьому ОСОБА_1 не спростував указаний доказ відповідною довідкою банку про неналежність йому цього карткового рахунку.

Отже твердження ОСОБА_1 щодо недоведеності товариством факту одержання ним кредитних коштів не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Факт укладення ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 кредитного договору сторонами не оспорюється.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув товариству кредитні кошти у розмірі 14 000 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути борг за цим договором.

У справі відсутні належні та допустимі докази про те, що укладений між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 кредитний договір містить несправедливі умови в частині сплати процентів. Розмір визначених сторонами процентів за користування чужими грошовими коштами (статті 536, 1048 ЦК України) не суперечить нормам закону про захист прав споживачів. Натомість ОСОБА_1 помилково ототожнив ці проценти з неустойкою (компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором).

Водночас суд неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України від 17 березня 2014 року 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та продовжується до теперішнього часу.

За змістом посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 від 5 березня 2022 року (а.с. 69) та довідки Військової частини НОМЕР_3 від 6 серпня 2025 року №964 (а.с. 70) ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України з 10 березня 2022 року по теперішній час.

Отже ОСОБА_1 як військовослужбовець під час особливого періоду звільнений від сплати процентів за користування кредитом.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Статтею 55 Закону України 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону №1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В силу статті 8 Закон №1734-VІІІ реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Як передбачено частиною п`ятою статті 12 Закон №1734-VІІІ, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.

Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із матеріалів справи слідує, що умовами кредитного договору встановлено зобов`язання ОСОБА_1 сплатити ТОВ «Споживчий центр» комісію за надання кредиту у розмірі 4 400 грн. Водночас у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» комісії є нікчемними.

Суд першої інстанції не врахував указані обставини та присудив з відповідача 21 680 грн процентів і 4 400 грн комісії помилково.

Отже заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 14 000 грн неповернутого кредиту.

У цій частині рішення суду підлягає зміні.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 000 грн.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Позов ТОВ «Споживчий центр» заявлено з ціною 51 080 грн і задоволено на суму 14 000 грн, тобто на 27,41% (14 000?100:51080).

ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Оскільки предмет позову у цій справі стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, що не пов`язано з виконанням ОСОБА_1 військових обов`язків та не стосується питань, пов`язаних з його соціальним захистом як військовослужбовця, то ОСОБА_1 як військовослужбовець не звільнений від сплати судового збору за подання позову (див. ухвалу Верховного Суду від 28 березня 2025 року у справі №948/1921/23).

Отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 663 грн 98 коп. (2422,40?27,41%).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, то з ТОВ «Споживчий центр» на користь останнього слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 855 грн 32 коп. (розрахунок в ухвалі від 10 жовтня 2025 року).

Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від сплати товариству судового збору за подання позову та стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 191 грн 34 коп. (1855,32-663,98).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 1 вересня 2025 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37356833) 14 000 гривень заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37356833) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 1 191 гривню 34 копійки судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Шинкоренко С.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27