ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/314/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 07.11.2009 р., який було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 р.

В період перебування у шлюбі сторонами по справі були придбані: земельна ділянка площею 0,0502 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий №:03:004:0032, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, № 450, виданого 09.03.2017 р., видавник: Пянтковська О.Г., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, власник ОСОБА_2 ; житловий будинок загальною площею 27,1 м.кв. із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору купівлі-продажу, № 449, виданий 09.03.2017 р., видавник: Пянтковська О.Г., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, власник ОСОБА_2 .

Зауважував, що між ним та відповідачем існувала попередня домовленість про добровільний та рівний поділ спільного майна набутого в шлюбі, проте після розлучення відповідач виявила бажання залишити собі усе майно. Вважає це рішення відповідача є неправомірним, бо такий поділ спільного майна не ґрунтується на презумпції рівності часток та не враховує всіх обставин його набуття. Перебуваючи у шлюбі, відповідач ніколи не виявляла бажання приймати фінансову участі в утриманні сім`ї.

Для придбання цієї нерухомості та доведення її до житлового стану ОСОБА_1 за місцем працевлаштування отримав цільову позику в розмірі 30 000 грн.

З березня 2017 року позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , але з травня 2023 року відповідач порушує право позивача вільно користуватися спільною сумісною власністю, перешкоджає в доступі до будинку.

В жовтні 2023 року, без згоди позивача, відповідач здала будинок в оренду, але плату, отриману по договору оренди спільного майна, відповідач залишила собі в повному обсязі, з заявою про перерахування аліментів до виконавчої служби не зверталася.

Спільні діти сторін ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживають з матір`ю в двокімнатній квартирі, яка належить відповідачу на праві приватної власності.

На утримання дітей позивач платить аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу, заборгованості не має.

Орієнтовна ринкова вартість нерухомості, придбаної в шлюбі, станом на 28.08.2023р. становить: земельної ділянки 131 142 грн.; будинку 148 069 грн. Загальна орієнтовна вартість нерухомого майна - 279 211 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд:

здійснити поділ майна, а саме, будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виходячи з презумпції рівності часток;

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0502 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий № :03:004:0032), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 27,1 м.кв. та господарські будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0502 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий № :03:004:0032), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за мною ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 27,1 м.кв. та господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати, що ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0502 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий № :03:004:0032), розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати, що ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку загальною площею 27,1 м.кв. та господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в розмірі 5 896, 06 грн.

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що з 07.11.2009 року по 08.09.2023 року сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залишились проживати разом з ОСОБА_2 . Спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на органічний психічний розлад, має статус дитини-інваліда.

ОСОБА_1 проживає у однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві особистої приватної власності.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2023 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 10.05.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 29.06.2023 року.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2023 року,яку залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29.09.2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

З 01.08.2023 року діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на профілактичному обліку, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, через вчинення домашнього насильства з боку батька ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 в позові вказує, що ініціатором придбання житлового будинку та земельної ділянки була її мати - ОСОБА_5 , яка у січні 2017 року запропонувала їй за рахунок її власних заощаджень купити особисто для неї приватний житловий будинок із земельною ділянкою у м. Запоріжжі.

ОСОБА_2 звернулась до ріелтора для пошуку такого житлового будинку з земельною ділянкою на суму не більше 8 300 доларів США (суми депозитів та наявних заощаджень матері).

На початку лютого 2017 року за допомогою ріелтора вона знайшла потрібний для купівлі житловий будинок, розташований на земельній ділянці, площею 0,0502 гектарів, за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що вона намір купити для себе житловий будинок та земельну ділянку за гроші своєї матері, та те, що оскільки вони перебувають в зареєстрованому шлюбі, потрібна його особиста присутність у нотаріуса, на що ОСОБА_1 погодився та запевнив позивачку та її матір, що він визнає за нею особисте право власності на житловий будинок та земельну ділянку та не буде на них претендувати.

09.02.2017 року було заплановано підписання попереднього договору з продавцем у ріелтора та у нотаріуса. Однак, 09.02.2017 року ОСОБА_2 через те, що спільний син ОСОБА_6 , якому на той час було 1 рік 5 місяців, став почувати себе не добре, домовилась з ріелтором, продавцем, щоб не відміняти укладення попереднього договору, що вона передасть продавцю суму попередньої оплати у розмірі 6 593, 00 гривні, що в еквіваленті складало 245 доларів США, та поїде з сином додому.

ОСОБА_2 запевнили і ріелтор, і нотаріус, на що також погодився продавець, що укладення попереднього договору з чоловіком ОСОБА_1 та надання нею згоди на це є тільки формальністю, оскільки основний договір купівлі-продажу буде укладений саме з нею.

09.02.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір № 13, який цього дня їй передав ОСОБА_1 , де нею поставлено підпис.

Зі змістом попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. від 09.02.2017 року, р. № 256, ОСОБА_8 ознайомилась тільки після отримання позовної заяви ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що будинок та земельну ділянку нею було придбано за власний рахунок, за гроші, надані її матір`ю ОСОБА_5 (її власні заощадження). Так, 07.03.2017 року мати позивачки - ОСОБА_5 зняла готівкові кошти у сумі 8 231,44 доларів США, що в еквіваленті складає 222 413,50 грн. за офіційним курсом НБУ, з депозитного рахунку у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідками/виписками АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , №SAMDNWFD00 від 11.08.2023 року, тобто лише за декілька днів до укладення договорів.

09.03.2017 року у нотаріуса при покупці житлового будинку та земельної ділянки, окрім сторін по справі, продавця, були присутні її мати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Перед укладенням договорів 09.03.2017 року у нотаріуса, вона одержала грошові кошти в розмірі 8 231,44 доларів США, що в еквіваленті складає 221 920 грн. за офіційним курсом НБУ, від матері ОСОБА_5 лише на її власні потреби, не в інтересах сім`ї, для подальшого придбання особисто для себе житлового будинку та земельної ділянки, за які нею придбано вказане нерухоме майно.

09.03.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 132 662,00 грн, посвідчений приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. від 09.03.2017 року, р. № 449, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0502 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:03:004:0032, вартістю 48 886 грн., посвідчений приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. від 09.03.2017 року, р. № 450. Отже, загальна вартість купівлі житлового будинку разом з земельною ділянкою склала 181 548, 00 грн., що на момент оформлення вказаних договорів 09.03.2017 року в еквіваленті складала 6 734,00 доларів США за офіційним курсом НБУ. У встановленому законом порядку право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що власних коштів, заощаджень на придбання спірних житлового будинку та земельної ділянки вони з ОСОБА_1 не мали, грошей ледве вистачало на проживання та придбання речей першої необхідності.

Наприкінці лютого 2017 року, напередодні купівлі житлового будинку та земельної ділянки, відповідач ОСОБА_1 , знаючи про те, що грошей, які надасть їй мати ОСОБА_5 вистачатиме на придбання нею житлового будинку та земельної ділянки та витрат, пов`язаних з їх купівлею, запропонував позивачу придбати необхідну побутову техніку та меблі, для чого він візьме позику за місцем роботи на суму 30 000,00 грн., що в еквіваленті складає 1 113 доларів США за офіційним курсом НБУ. Однак, фактично вказані кошти були витрачені ОСОБА_1 на лікування його матері.

ОСОБА_2 вважає, що оскільки вона придбала житловий будинок і земельну ділянку за особисті кошти, які були отримані нею від її матері, тому у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України житловий будинок та земельна ділянка є її особистою приватною власністю, не зважаючи на той факт, що право власності на них було зареєстровано в період шлюбу з відповідачем, та, відповідно, не підлягає поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя в порядку ст. 69 СК України.

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просила суд: визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, позначений в плані літ. А, загальною площею 27,1 м.кв., житловою площею 21,5 кв.м., з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0502 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:004:0032; визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0502 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :03:004:0032, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка); стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя суду від 20 травня 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, та об`єднано їх в одне провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2025 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок, позначений в плані літ. А, загальною площею 27,1 м.кв., житловою площею 21,5 кв.м., з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0502 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:004:0032.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0502 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :03:004:0032, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , сплачену суму судового збору у розмірі 2 792 грн. 11коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що саме ним 04.02.2017 року було укладено з ПП ОСОБА_10 договір на обслуговування покупця нерухомості, за яким ПП ОСОБА_10 надала послуги із супроводження укладення договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Також, 09.02.2017 року саме ним, а не ОСОБА_2 , було укладено з продавцем ОСОБА_7 попередній договір № 13 з приводу майбутніх договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пнятковською О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 256.

Крім того, 09.02.2017 року саме ним, а не ОСОБА_2 , було сплачено продавцю ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 245 доларів США як авансовий платіж за житловий будинок та земельну ділянку.

Звертає увагу, що при укладенні між ним та ОСОБА_7 попереднього договору від 09.02.2017 року, ОСОБА_2 було подано заяву від 09.02.2017 року, справжність підпису ОСОБА_2 на якій було засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пнятковською О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 255. При укладенні попереднього договору від 09.02.2017 року ОСОБА_2 було подано заяву від 09.02.2017 року, в якій вона підтвердила, що грошові кошти, які сплачуються як попередня оплата за придбання вищевказаного нерухомого майна, та грошові кошти, які будуть витрачатися на придбання вищевказаного нерухомого майна є їхньою спільною сумісною власністю. Придбане нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається (а саме купується) ними під час шлюбу.

При укладанні 09.03.2017 року основних договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковська О.Г. роз`яснювала ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_5 , яка надала кошти їх сім`ї ОСОБА_11 , а не особисто ОСОБА_2 , на придбання житлового будинку та земельної ділянки, що житловий будинок та земельна ділянка будуть набуті ОСОБА_2 і ним у спільну сумісну власність, оскільки сторони перебували у шлюбу. Після купівлі житлового будинку та земельної ділянки, сторони та їх діти, вселилися до вказаного житлового будинку та почали у ньому постійно проживати.

Також звертає увагу, що у березні 2017 року він отримав за місцем своєї роботи безпроцентну цільову позику в розмірі 30 000 грн, яку разом із грошовими коштами, отриманими ним від здавання в оренду його дошлюбної квартири, витратив на проведення капітальних ремонтних робіт у житловому будинку.

Від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 07.10.2009 року по 08.09.2023 року сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , що видане 07.11.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 932, та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року по справі № 333/3546/23, яке набрало законної сили 08.09.2023 року.

Сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 10.06.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 584, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , що видане 08.09.2015 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 849.

Спільний син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на органічний психічний розлад, є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 12.09.2023 року, індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 109 від 14.02.2022 року, консультативним висновком спеціаліста КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 12.09.2023 року, медичним висновком № 104 про дитину-інваліда віком до 18 років від 10.02.2022 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2023 року по справі № 333/3687/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 10.05.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 29.06.2023 року.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2023 року по справі № 333/6509/23, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29.09.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

З листа Відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорозької міської ради № Ю-350 від 19.12.2023 року вбачається, що з 01.08.2023 року діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на профілактичному обліку, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, через вчинення домашнього насильства з боку батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04.02.2017 року між приватним підприємцем ОСОБА_10 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір на обслуговування покупця нерухомості № 43. Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаного договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе надання інформаційних послуг Замовнику по пошуку нерухомого майна відповідно наступних вимог: будинку по АДРЕСА_1 , іменуємого в подальшому «Об`єкт», з метою подальшої його покупки Замовником. Згідно п.п. 1.2 п. 1 договору Послуги Виконавця Замовник оплачує відповідно до п. 4 даного Договору, згідно якого вартість отриманих послуг в розмірі 3% від ринкової вартості об`єкта, але не менш шістсот доларів США в національній валюті України.

09.02.2017 року між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено попередній договір № 13. Відповідно п.п. 1.1 п. 1 попереднього договору, сторони зобов`язуються у майбутньому, строк не пізніше 09 березня 2017 року укласти та належним чином оформити договір Відчуження нерухомого майна, надалі за текстом Основний договір, на умовах та порядку, визначених цим Договором. Згідно п. 1.2 п. 1 попереднього Договору № 13 від 09.02.2017 року: «Нерухомим майном є житловий будинок та земельна ділянка АДРЕСА_1 . Відповідно п. 2.1 даного договору, продавець стверджує, що він згоден продати, а покупець стверджує, що він згоден купити житловий будинок за ціною, яка становить 8 300 (вісім тисяч триста) доларів США, в національній валюті України. Згідно п. 5.1 п. 5 попереднього договору: «На підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу Нерухомого майна та своєї платіжної спроможності, Покупець передав, а Продавець отримав грошову суму, яка становить 245 (двісті сорок п`ять) доларів США, в національній валюті України. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором». Згідно п.п. 8.4 п. 8 договору «Ця купівля буде відбуватися на гр. ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 09 січня 2010 року, ідентифікаційний № НОМЕР_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 » та п.п. 8.5 п. 8 «Покупець обв`язується збільшити грошову суму до 17.02.2017 р. до 1000 (одна тисяча) доларів США, в національній валюті України».

09.02.2017 року між ОСОБА_7 (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2), разом іменовані надалі «Сторони», було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 09.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 256. Відповідно п.п. 1.1 п. 1 попереднього договору, сторони зобов`язуються в майбутньому до 09.03.2017 року про укладення, підписання та нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , зазначений на плані літ. А, загальною площею 27,1 м.кв., житловою площею 21,5 м.кв., з усіма відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, площею 0,0502 гектарів, на якій він розташований, кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0032, (надалі «Основні договори»), за якими Сторона 1 буде Продавцем, а Сторона 2 - Покупцем вищевказаного нерухомого майна. Відповідно до п. 3 Договору істотними умовами Основних договорів є ціна продажу нерухомого майна, яка складає 223 353,00 грн., що на момент оформлення цього договору в еквіваленті складає 8 300 (вісім тисяч триста) доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, розрахунок повинен бути здійснено у доларах США або у гривні за курсом на день укладення Основних договорів для придбання 8 300 (вісім тисяч триста) доларів США 00 центів Стороною 1. Згідно п. 5 попереднього договору, при посвідченні цього договору ОСОБА_1 передає гр. ОСОБА_7 - грошову суму у рахунок попередньої оплати у розмірі 6 593 (шість тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 00 копійок, що в еквіваленті складало 245 (двісті сорок п`ять) доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, а гр. ОСОБА_7 свідчить, що вищевказана сума попередньої оплати отримана від Сторони 2 повністю до підписання договору. Відповідно до п. 4.5 цього договору, якщо у термін до дев`ятого березня дві тисячі сімнадцятого року Сторона 2 відмовляється від укладення Договорів купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, істотні умови котрого викладені у п. 3 цього Договору, то сума попередньої оплати залишається у гр. ОСОБА_7 . В пункті 7 попереднього договору зазначено, що дружина Сторони 2 гр. ОСОБА_2 надала згоду на укладення цього попереднього договору, а також надала згоду на придбання вищевказаного нерухомого майна, яка була посвідчена нотаріально цим же нотаріусом 09.02.2017 року за реєстровим № 255. Ця згода зберігається у справах приватного нотаріуса.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 09.02.2017 року, за реєстровим № 255, ОСОБА_2 дала свою згоду на придбання своїм чоловіком гр. ОСОБА_1 вищевказаного нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки), за ціну та на умовах на власний розсуд, а також на сплату ним попередньої оплати за вищевказане нерухоме майно у розмірі 6 593,00 грн, що на момент оформлення цього договору в еквіваленті складає 245,00 доларів США 00 центів за офіційним курсом НБУ, та підписання ним попереднього договору та договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна. В заяві від 09.02.2017 року, за р. № 255, ОСОБА_2 підтверджує, що грошові кошти, які сплачуються як попередня оплата, грошові кошти, які будуть витрачатися за придбання вищевказаного нерухомого майна є їхньою спільною сумісною власністю. Придбане нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається (а саме купується) ними під час шлюбу. В цій заяві ОСОБА_2 стверджує, що попередній договір та договір купівлі-продажу нерухомого майна укладаються її чоловіком в інтересах сім`ї за ціну та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їх спільному волевиявленню.

Також судом встановлено, що 07 березня 2017 року мати позивачки - ОСОБА_5 зняла готівкові кошти у сумі 8 231,44 доларів США, що в еквіваленті складає 222 413,50 грн. за офіційним курсом Національного банку України (100 доларів США 2 702,13 грн., офіційний сайт Національного банку України) з депозитних рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», що не заперечується сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи, а саме, довідкою/випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2023 року за договором №SAMDNWFD900, вклад «Стандарт» на 1 міс., ідентифікатор рахунку: НОМЕР_8 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.ок.п.п. НОМЕР_9 , стан рахунку розірвано, за період 06.02.2017 до 11.08.2023 року, з якої вбачається, що 06.02.2017 року відкриття депозиту з картки НОМЕР_10 на суму 4 241,02 доларів США; 06.03.2017 р. зарахування процентів за вкладом (усього нараховано 9,76 USD, із них утримано податок 1,90 USD) підсумкова сума 4 248,88 доларів США; 07.03.2017 виплата за договором 4 248,88 доларів США; та довідкою/випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2023 року за договором №SAMDNWFD00, вклад «Стандарт» на 1 міс., ідентифікатор рахунку: НОМЕР_11 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.ок.п.п. НОМЕР_9 , стан рахунку розірвано, за період 06.02.2017 до 11.08.2023 року, з якої вбачається, що 06.02.2017 року відкриття депозиту з картки НОМЕР_12 на суму 3 975,20 доларів США; 06.03.2017 р. зарахування процентів за вкладом (усього нараховано 9,14 USD, із них утримано податок 1,78 USD) підсумкова сума 3 982,56 доларів США; 07.03.2017 виплата за договором 3 982,56 доларів США, тобто лише за декілька днів до укладення договорів про придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а саме, що ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_5 , підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_13 , яке видане 17.06.1981 року Дніпровською с/рад. Дніпровського району Запорізької області, актовий запис № 58, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , що видане 07.11.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 932, відповідно до якого після укладення шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_11 ».

09 березня 2017 року між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого остання набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , зазначений в плані літ. А, загальною площею 27,1 м.кв., житловою площею 21,5 м.кв., з усіма відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0502 га, на якій він розташований, кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0032, продаж здійснено за ціною 132 662,00 гривні, які продавець одержав від покупця, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 09.03.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 449. Відповідно до п. 11 даного договору покупець до підписання цього договору візуально оглянув вищевказаний житловий будинок. Недоліки та дефекти, які перешкоджали б його використанню за призначенням, на момент огляду покупцем не виявлені, вищевказаний житловий будинок відповідає санітарним та технічним нормам щодо жилих приміщень. Покупець стверджує, що не має претензій до Продавця особисто щодо якісних характеристик відчужуваного житлового будинку.

09 березня 2017 року між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого остання набула у власність земельну ділянку, площею 0,0502 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:03:004:0032, продаж здійснено за ціною 48 886,00 гривні, які продавець одержав від покупця, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 09.03.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 450.

Відповідно до пунктів 6 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. від 09.03.2017 року, відповідно реєстраційні № 449, № 450: «Чоловік Покупця гр. ОСОБА_1 , надав згоду на придбання вищевказаного житлового будинку за ціну та на умовах, визначених цим договором, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій посвідчено нотаріально цим же нотаріусом 09.03.2017 року за реєстровим № 448. Ця заява зберігається у справах приватного нотаріуса. Мені, продавцю, ці обставини відомі».

Право власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82093823 від 09.03.2017 р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82094773 від 09.03.2017 р.

Судом першої інстанції також встановлено, що загальна вартість купівлі житлового будинку разом із земельною ділянкою склала 181 548,00 грн, із них 132 662,00 грн на житловий будинок та 48 886,00 грн на земельну ділянку, що на момент оформлення вказаних договорів 09.03.2017 р. в еквіваленті складало 6 734,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (100 доларів США - 2 695,94 грн., офіційний сайт Національного банку України).

Крім того, 09.03.2017 року між Державним підприємством «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка О.Г. Івченка» та ОСОБА_1 було укладено договір безвідсоткової позики № 3-11. Відповідно до п. 1 цього договору, підприємство, на підставі заяви позивальника, надає безвідсоткову позику у сумі 30 000 (тридцять тисяч грн), та п. 2 договору позика надається для покращення житлових умов, через касу Підприємства, протягом 10 днів, з дня укладення цього договору, строком на двадцять чотири місяці. Відповідно до п. 13 цього договору, до договору додається: п. 7 акт обстеження причин, що послужили підставою для виплати позики (позичка) від 22.02.2017 р., п. 9 протокол № 9 від 22.02.2017 року, п. 10. Копія попереднього договору на придбання житла.

Державне підприємство «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка О.Г. Івченка» листом №01.12/4953 від 05.09.2024 року надало інформацію суду про те, що на виконання договору безвідсоткової позики № 3-11д від 09.03.2017 року, 20.03.2017 року за видатковим касовим ордером № 226 ОСОБА_1 було видано та ним особисто отримано кошти в сумі 30 000 грн. (тридцять тисяч, 00 коп). Вказане підтверджується видатковим касовим ордером ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка О.Г.Івченка» № 226 від 20.03.2017 року.

Згідно довідки Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка О.Г. Івченка» № 503 від 05.09.2024 року, ОСОБА_1 дійсно працює на вищевказаному підприємстві з 04.03.2010 року та його заробіток за період з березня 2010 по березень 2017 року складає 398 036,56 грн., середній заробіток по зарплаті 4 682,78 грн.

Листом Головного управління ПФУ України в Запорізькій області від 04.09.2024 року за № 149417 надано індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо гр. ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 року по 07.2024 року включно.

З відповіді на запит Головного управління ДПС у Запорізькій області від 04.09.2024 щодо отримання відомостей форма № 25ДР з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період 4 квартал 2009 року по 4 квартал 2013 року, з 1 кварталу 2013 року по 2 квартал 2017 року щодо гр. ОСОБА_1 вбачається, що у вищевказані періоди ОСОБА_1 мав дохід у вигляді заробітної плати ТОВ «Трюмо логістик Україна» у 4 кварталі 2009 року у сумі 2 097,41 (звільнений 16.11.2009 року), з 04.03.2010 року прийнятий на роботу ДП «Івченко-Прогрес, мав дохід у вигляді заробітної плати, виплати чи відшкодування, які здійснюються проф.спілками своїм членам (зміст довідки ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка О.Г. Івченка» № 503 від 05.09.2024 року), у 2 кварталі 2010 році Запорізький міський центр зайнятості виплатив соціальні виплати з відповідних бюджетів у сумі 267,86 грн. Інших доходів за вказаний період гр. ОСОБА_1 не мав.

Відповідно до акту про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 29.07.2023 року, складеного ОСОБА_14 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_6 ), - 29.07.2023 року було проведено обстеження будинку АДРЕСА_1 , внаслідок обстеження виявлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з квітня 2017 року по 29.07.2023 року, разом з ним проживають: з березня 2022 р. ОСОБА_2 , 1981 р.н. (дружина), ОСОБА_3 2010 р.н. ( донька), ОСОБА_4 , 2015 р.н. (син). Вказаний акт складений некоректно, підписи сусідів не посвідчено головою квартального комітету.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції за клопотанням сторони позивача за первісним позовом в якості свідка ОСОБА_17 (яка є матір`ю ОСОБА_1 ) пояснила, що ОСОБА_2 є її колишньою невісткою. Під час телефонних розмов між нею та ОСОБА_5 , остання особисто їй говорила, що діти (подружжя ОСОБА_11 ) умовили її на покупку спільного будинку, що вона пообіцяла їм 8 231 доларів США, що дасть кошти сім`ї, для дітей, жодного разу ОСОБА_5 не було сказано, що ОСОБА_18 . Зазначила, що вона ( ОСОБА_5 ) передала кошти сину, він їздив туди. Наголосила, що була присутньою при укладенні договорів купівлі нерухомого майна, та те, що 09.03.2017 року ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_17 нотаріус роз`яснювала, що майно набувається у шлюбі, на що ОСОБА_19 відповіла на сім`ю. Стверджувала, що 17.02.2017 року вона віддала продавцю ОСОБА_7 20 385 грн (755 доларів США) у ріелтора Балибердіни, як аванс за попереднім договором, ці гроші були відкладені нею на протезування. На питання представника позивача за зустрічним позовом чи є документи на підтвердження оплати, ОСОБА_17 відповіла: не потрібні документи, це відбувалось у ріелтора.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції за клопотанням позивача за зустрічним позовом в якості свідка ОСОБА_5 (яка є матір`ю ОСОБА_2 ) показала, що ОСОБА_1 є її колишнім зятем. Пояснила, що саме вона була ініціатором придбання приватного житлового будинку та земельної ділянки особисто для доньки, не в інтересах сім`ї, і для цього надала доньці ОСОБА_2 гроші у сумі 8 500 доларів США. Ствердила, що з метою рівного забезпечення обох її доньок, вона запропонувала доньці придбати житловий будинок з земельною ділянкою, що було мрією ОСОБА_18 , за рахунок власних заощаджень. Для чого 07.03.2017 року нею був знято депозит 8 231 доларів США, та вона додала власні заощадження. 08.03.2017 року вона віддала своїй дочці ОСОБА_18 8 500 доларів США у спальні своєї квартири (смт. Слабожанське, Дніпропетровська область): «Батько сказав, віддай гроші дочці. ОСОБА_18 зайшла в спальню, я віддала кошти, ОСОБА_18 це тобі». Наголосила, що з зятем ОСОБА_1 ніколи не спілкувалась з приводу придбання житлового будинку, в тому числі щодо розпорядження своїми особистими коштами, з його матір`ю ОСОБА_17 за весь час знайомства з нею вона спілкувалась 5-6 разів та теж таких розмов не вела. Додала, що за час подружнього життя сторони по справі - ОСОБА_11 - жили дуже бідно, нижче середнього, старшій дитини вона (баба) купляла всі речі. Про попередній договір їй нічого не відомо. Наголосила, що 09.03.2017 року вона не була присутня у нотаріуса під час укладання купівлі майна, відповідно нотаріусом їй нічого не роз`яснювалось, вона не думала, що потрібно оформляти з рідною донькою документи. Ствердила, що подружжя ОСОБА_11 після придбання житлового будинку проживали в квартирі, вона надала в куплений донькою будинок диван, пральну машинку надала її сестра, кухню - її старша донька (сестра ОСОБА_2 ).

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції за клопотанням позивача за зустрічним позовом в якості свідка ОСОБА_9 надала показання суду про те, що знає родину ОСОБА_11 з початку 2015 року. Зазначила, що їй відомо, зокрема зі слів ОСОБА_2 , що у січні 2017 року її мати ОСОБА_5 вирішила зняти кошти з депозиту та запропонувала купити особисто їй приватний житловий будинок з земельною ділянкою. Ствердила, що у лютому 2017 року ОСОБА_2 позичила у неї гроші у розмірі 245 доларів США для оплати продавцю для купівлі нею житлового будинку, які вона особисто повернула 09.03.2017 року після укладення договору купівлі-продажу. Зазначила, що 09.03.2017 року вона не заходила до нотаріуса, гуляла з сином Юпатових - Микитою на вулиці, мати ОСОБА_20 не бачила. Наголосила, що після придбання житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_1 хвалився їй, що мати ОСОБА_18 подарувала їй будинок. Зазначила, що подружжя ОСОБА_11 разом із дітьми постійно проживали в квартирі ОСОБА_18 , влітку приїжджали до будинку. Додала, що іноді влітку на свята вони разом родинами зустрічалися у житловому будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 у її присутності, та у присутності її батька, говорив: «для чого мені робити ремонт у ОСОБА_21 будинку». Може охарактеризувати матеріальний стан подружжя ОСОБА_11 , як нижче середнього, спільну старшу доньку ОСОБА_22 одягала бабуся ОСОБА_5 . А ОСОБА_1 то фінансово допомагав своєму брату, то давав гроші на лікування своєї матері.

Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до положень частин другої, дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У частині першій статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).

Згідно з частинами першою та другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15, від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає вказаним умовам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірне нерухоме майно придбавалась ОСОБА_2 за її особисті кошти, одержані нею від матері ОСОБА_5 (яка 07 березня 2017 року зняла готівкові кошти у сумі 8 231,44 доларів США з депозитних рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», що визнається сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи, а саме, довідкою/випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2023 року за договором №SAMDNWFD900, та довідкою/випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.08.2023 року за договором №SAMDNWFD00), під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому це майно не може вважатися майном, набутим у шлюбі за сімейні кошти та не підлягає поділу між колишнім подружжям. До того ж, доказів на підтвердження використання на придбання нерухомого майна саме спільних коштів матеріали справи не містять.

Також з показів свідків, допитаних в суді першої інстанції, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 вбачається, що останні підтвердили доводи зустрічного позову щодо того, що ОСОБА_1 коштів на придбання будинку та земельної ділянки не мав та визнавав обставини того, що нерухоме майно придбавалась особисто для ОСОБА_2 , а не в інтересах сім`ї.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вірно вважав, що придбані за особисті грошові кошти ОСОБА_2 будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , є її особистою приватною власністю та відповідно не можуть бути предметом спільного майна подружжя.

Суд першої інстанції надав належну оцінки джерелу походження коштів на придбання спірного нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_2 спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, на підставі належних та допустимих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в первісному позові та задоволенні зустрічних позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, спростовуються встановленими судом обставинами справи та зводяться до переоцінки доказів. Суд з`ясував походження коштів, за які було придбано спірне майно, а тому дійшов правильного висновку про визнання цього майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Висновок суду першої інстанції про спростування ОСОБА_2 презумпції спільності права власності подружжя на спірне майно є переконливим і ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які у всій сукупності доводять факт набуття спірного майна за рахунок особистих коштів одного з подружжя.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який перевірив їх та обґрунтовано спростував, а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland»), заява № 49684/99).

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи суди аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів керується тим, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникали при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційні скарзі, не спростовують висновків суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2025 року у цій справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко