Провадження № 2/369/7647/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Еренценова Євгенія Валерійовича про забезпечення позову у цивільній справі №369/21894/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельними ділянками, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Еренценов Євгеній Валерійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельними ділянками.

З метою забезпечення позову разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позовних вимог.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що позов у справі подано щодо усунення перешкод у користуванні належними позивачу житловим будинком і земельними ділянками (кадастрові номери :02:012:5008, :02:012:5062) у зв`язку зі зведенням відповідачем на суміжній ділянці самочинного будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0061).

Предметом позову є захист права власності Позивача від самочинного будівництва багатоквартирного житлового будинку, що здійснюється на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :02:012:0061 площею 0,1198 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача посилається на те, що згідно з даними Реєстру будівельної діяльності об`єкт декларується як «Нове будівництво садибного житлового будинку», клас наслідків ССІ, за повідомленням ІУ40. Зазначене повідомлення перебуває у статусі «повернуто на доопрацювання» у зв`язку з виявленням недостовірних та неповних відомостей, що свідчить про відсутність у забудовника чинного документа, який надає право на виконання будівельних робіт. Попри це, на ділянці фактично зводиться масивний чотириповерховий об`єкт площею понад 1800 кв. м з 24 житловими кімнатами, який за своїми параметрами не відповідає індивідуальній садибній забудові, для якої передбачене цільове призначення земельної ділянки 02.01.

З огляду на масштаб споруди, її розташування безпосередньо біля межі з ділянками Позивача, відсутність забезпеченого пожежного проїзду й дотримання необхідних протипожежних та санітарних розривів, подальше будівництво створює для Позивача реальну загрозу виникнення значної та невідворотної шкоди його майну і правам, зокрема: підвищення пожежної небезпеки, ризик зволоження фундаментів будинку Позивача через порушення водовідведення, погіршення інсоляції й провітрювання, зниження вартості його домоволодіння.

Крім того, Бучанською окружною прокуратурою за зверненням представника Позивача 18 вересня 2025 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000248 за ознаками ст. 356 КК України (самоуправство), що свідчить про визнання компетентним органом суспільної небезпечності дій, пов`язаних із даним будівництвом.

На думку представника позивача, якщо заходи забезпечення позову не будуть вжиті, Відповідач зможе завершити будівництво будинку, виконати оздоблювальні й інженерні роботи, а також ініціювати процедуру введення об`єкта в експлуатацію, зареєструвати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, укласти договори на підключення до інженерних мереж та зареєструвати право власності на незаконно збудований об`єкт.

У такому випадку фактичне виконання можливого рішення суду про знесення чи перебудову самочинно зведеного об`єкта буде істотно ускладнене або навіть унеможливлене, а відновлення становища, яке існувало до порушення прав Позивача, потребуватиме незрівнянно більших витрат та процедур.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд:

-ОСОБА_2 (НОКПП НОМЕР_1 ), а також будь-яким залученим ними підрядникам, субпідрядникам та іншим особам продовжувати та здійснювати будь-які будівельні роботи (у тому числі, але не обмежуючись: земляні роботи, улаштування фундаментів, монтаж конструкцій, стін, перекриттів та покрівлі, монтаж інженерних мереж, фасадні та оздоблювальні роботи) на земельній ділянці з кадастровим номером :02:012:0061 адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

-заборонити вчинення дій, спрямованих на введення об`єкта в експлуатацію на земельній ділянці з кадастровим номером :02:012:0061 за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті (подання декларацій/актів готовності, отримання сертифікатів, укладення договорів на постачання інженерних ресурсів до прийняття об`єкта), як таких, що безпосередньо ускладнюють або роблять неможливим виконання майбутнього рішення суду про знесення.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224930394 від 22 вересня 2020 року та № 172218872 від 02 липня 2019 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки за кадастровим номером :02:012:5008, на якій розташований вказаний будинок.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав № 447112358 від 09 жовтня 2025 року, суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0061 площею 0,1198 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 ..

З наданих позивачем фотокарток, матеріалів геодезичної зйомки слідує, що на земельній ділянці відповідача наразі здійснюється будівництво житлового будинку.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року по справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача просив суд: - усунути перешкоди у користуванні належними ОСОБА_1 житловим будинком і земельними ділянками з кадастровими номерами :02:012:5008 та :02:012:5062 за адресою: АДРЕСА_2 ; - зобов`язати ОСОБА_2 (НОКПП НОМЕР_1 ), знести за власний рахунок самочинно зведений вздовж межі ділянок (з кадастровими номерами :02:012:5008 та :02:012:5062) об`єкт, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:012:0061 за адресою: АДРЕСА_1 ; - у разі відмови добровільно знести даний об`єкт, провести примусове його знесення за рахунок ОСОБА_3 .

Право власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, забезпечення позову по забороні відповідачу та іншим особам проведення будівельних робіт, шляхом зобов`язання не здійснювати (не проводити) будь-які підготовчі чи будівельні, демонтажні, земельні роботи, на земельних ділянках, що належать відповідачу на праві власності, на підставі чинних дозвільних документів до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили може мати негативні правові наслідки, оскільки в цьому разі (в разі задоволення та накладення заборони) буде констатовано неправомірність будівництва на земельній ділянці, що може мати місце тільки за наслідками вирішення такого спору по суті.

В той же час, слід прийняти до уваги, що вжиття заходів забезпечення позову, визначених позивачем, може призвести до непередбачених фінансових витрат (збитків) відповідача у відносинах з замовниками та контрагентами з будівництва, необхідності консервації об`єктів будівництва (з метою недопущення руйнації та забезпечення заходів безпеки). Тому, вжиття заходів забезпечення позову за обраним позивачем способом до встановлення судом незаконності будівництва за результатами розгляду такої справи по суті, може призвести до передчасних економічних ризиків для відповідача.

Сам по собі факт здійснення відповідачем будівництва не може автоматично свідчити про те, що таке будівництво є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

У даному випадку заборона будівництва на земельній ділянці особі, яка є її власником, є непропорційним обмеженням її прав доки не встановлено, що таке здійснюється з порушеннями.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2024 року по справі № 376/918/23 (провадження № 61-17898св23).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення посилається на імовірність того, що незабезпечення позову може сприяти утрудненню чи неможливості виконання у майбутньому судового рішення.

Разом із тим, заявником не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності даного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що заявником не наведено підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до порушення прав позивача.

З огляду на викладене, суд не вбачає наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Еренценова Євгенія Валерійовича про забезпечення позову у цивільній справі №369/21894/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельними ділянками, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА