УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 345/6760/25

провадження № 61-2009ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка Олександра Григоровича на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «вул. Б. Хмельницького, 52» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «вул. Б. Хмельницького, 52» (далі - ОСББ

«вул. Б. Хмельницького, 52») звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, в якій просили суд:

- заборонити ОСОБА_1 проводити реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 із розподілом його на 2 поверхи та з добудовою торгово-допоміжних приміщень в межах орендованої земельної ділянки, що є спільним майном багатоквартирного будинку без отримання згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку;

- зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення права, а саме: демонтувати фундамент, металеві конструкції, каналізаційний колодязь та відновити несучу зовнішню стіну до попереднього стану, яке вона мала до початку такого будівництва, зокрема відремонтувати отвори та закласти фасадним каменем.

15 грудня 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяву про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору у даній справі є незаконне будівництво, яке проводиться відповідачем у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , з втручанням у зовнішні несучі стіни без згоди співвласників багатоквартирного будинку на виконання будівельних робіт

з реконструкції. На даний час ОСОБА_1 встановлено каналізаційний колодязь, змонтовано фундамент для реконструкції будинку, і він продовжує монтувати стіни, втручається у несучі стіни будинку, що може завдати шкоди конструкції будинку. Експертизи щодо можливості використовувати несучі стіни будинку як опору під залізні балки не проведено. При встановленні колодязя, монтуванні каналізаційних труб до нього, монтуванні фундаменту вже з`явились тріщини у стінах будинку.

Враховуючи викладене, просили суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 проводити будь-які будівельні роботи

по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року, заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у даній справі проводити будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що враховуючи наявність спору між сторонами, співмірність заходів із позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права сторін по справі, дійшов висновку про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_1 проводити будь-які будівельні роботи.

16 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк О. Г. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого

2026 року (повний текст постанови складено 13 лютого 2026 року, касаційна скарга надійшла до суду 17 лютого 2026 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанції до розгляду справи по суті фактично визнано обґрунтованими позовні вимоги, оскільки застосовано тотожний до них захід забезпечення позову.

Представник заявника вказує, що заборона будівництва на земельній ділянці, якою ОСОБА_1 користується на законних підставах відповідно до договору оренди землі від 27 березня 2025 року, є непропорційним обмеженням його прав, доки

в передбаченому законом порядку не встановлено, що таке будівництво здійснюється з порушеннями.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити

з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві

і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться

у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів

з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову

у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не

є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду

від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду

в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого

є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заяву про забезпечення позову подано до суду стороною позивача після відкриття провадження у справі про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: заборонити ОСОБА_1 проводити реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити становище, яке існувало до порушення права.

З викладених у позовній заяві обставин вбачається, що сторони є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

25 листопада 2011 року була видана декларація на реконструкцію викупленої частини магазину на АДРЕСА_1 .

Після цього (18 грудня 2011 року та 16 жовтня 2015 року) ОСОБА_1 були придбані інші приміщення в цьому будинку. ОСОБА_1 відмовляється надати позивачам проектну документацію.

Із викладених у заяві про забезпечення позову обставин вбачається, що

ОСОБА_1 проводяться будівельні роботи в багатоквартирному будинку без згоди співвласників. ОСОБА_1 встановив каналізаційний колодязь, змонтував фундамент для реконструкції будинку і продовжує монтувати стіни, втручається у несучі стіни будинку, що може завдати шкоди конструкції будинку. Експертизи щодо можливості використовувати несучі стіни будинку як опору під залізні балки немає. При встановленні колодязя, монтуванні каналізаційних труб до нього, монтуванні фундаменту уже з`явились тріщини у стінах будинку.

Враховуючи предмет позову, суди попередніх інстанцій правильно вважали необхідними вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації

в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заборона ОСОБА_1 виконувати будь-які будівельні роботи, які передбачають пошкодження, руйнування чи знищення будівлі, не є тотожною позовній вимозі, оскільки вжиття заходу забезпечення позову лише зупинить подальше пошкодження, руйнування чи знищення будівлі, проте не буде мати своїм наслідком вчинення дій щодо її відновлення в частині, в якій вона вже знищена.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову

і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення у випадку, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, і призведе до виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Верховний Суд не бере до уваги посилання представника заявника на те, що існує Декларація про початок виконання будівельних робіт за адресою

АДРЕСА_1 , за наявності якої сам по собі факт здійснення відповідачем будівництва не може автоматично свідчити про те, що таке будівництво є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку, оскільки оцінку таким доводам можна дати тільки під час розгляду позовних вимог по суті та надання всіх пояснень сторонами спору.

Відповідно до вимог абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішеннь вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка Олександра Григоровича на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «вул. Б. Хмельницького, 52» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк