Справа № 289/1901/25
Номер провадження 2/289/392/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Мельника О.В. за участі секретаря судового засідання Писаренко К.Л., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" (місце знаходження / місце проживання: вул. Липинського В`ячеслава, буд. 10/1, м. Київ, 01054) до ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Гелексі» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 вказуючи на те, що 23.01.2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та ОСОБА_1 був укладений договір позики №50760 в електронній формі на суму 5000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності.

Однак, відповідач довготривалий час не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, і має станом на дату подачі позову заборгованість в сумі 25104,50 грн., яка складається з: заборгованість за позикою 5000,00 грн.; заборгованість по процентам та комісії за користування позикою 20104,50 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача разом із сумою сплаченого по цьому позову судового збору в сумі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою від 20.10.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

14.11.2025 відповідач ОСОБА_1 направила до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на відсутність доказів належного укладення електронного договору, не доведення факту отримання відповідачем коштів, не доведення позивачем надання відповідачеві паспорта споживчого кредиту та інформації про реальну річну процентну ставку; нараховані тарифи та відсотки є неспівмірними сумі кредиту, окрім того, позивачем пропущено строк позовної давності, враховуючи, що кредит виданий у 2019 році, тому просить відмовити повністю у задоволенні позову. Нижче по тексту у відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково, а саме визнає обов`язок повернути тіло кредиту в розмірі 5000,00 грн., однак не погоджується із сумою нарахованих відсотків, пені та штрафів, які є безпідставними та завищеними, тому просить суд визнати позов частково у сумі 5000,00 грн., а в іншій частині відмовити у задоволенні повністю. Зменшити розмір неустойки, відсотків і пені відповідно до ст. 551 ЦК України, витрати по справі покласти на позивача (а.с.51-52).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання з`явилася, подала заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності з урахуванням наявних доказів та поданих нею заперечень. Додатково зазначила про не співмірність заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу складності справи та зважаючи на те, що у неї на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей просить зменшити суму відшкодування.

В зв`язку з відсутністю в судовому засіданні учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23.01.2019 між ТОВ «Фінансова Компанія «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 50760 в електронній формі. Договір підписано одноразовим ідентифікатором 16634692 (а.с.14-18).

Відповідно до п. 1.1 Договору Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк: п 1.1.1 сума позики 5000,0 грн., п. 1.1.2.2 комісії складає 1,4% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; п 1.1.5 строк повернення позики (термін платежу): 21 лютого 2019р.

Відповідно до П. 4.1 Договору Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 21 лютого 2019р.

Відповідно до п. 4.6 Договору При надходженні до Позикодавця коштів для виконання зобов`язань Позичальника та/або у разі виникнення простроченої Заборгованості, Позикодавець направляє такі кошти на погашення Заборгованості в наступній черговості:

Відповідно до п. 4.6.1 Договору у першу чергу сума прострочених платежів за позикою (проценти та комісійна винагорода нараховані, прострочена позика);

Відповідно до п. 4.6.2 Договору у другу чергу поточні платежі за позикою (проценти та комісійна винагорода нараховані, чергова частина позики к погашенню за Графіком);

Відповідно до п. 4.6.3 Договору у третю чергу пеня.

Відповідно до п. 4.7 Договору Всі розрахунки за цим Договором здійснюються виключно в національній грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до п. 4.8 Договору Якщо Позичальник оплатив Заборгованість у розмірі більшому, ніж було встановлено, Позикодавець повертає надмірно сплачену суму Позичальнику протягом 20 календарних днів.

Відповідно до п. 4.9 Договору Датою виконання Позичальником своїх грошових зобов`язань за Договором вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця або внесення Позичальником коштів на рахунок Позикодавця через систему платіжних терміналів або іншими платіжними засобами.

Відповідно до п. 5.3Договору У випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.4Договору випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми Заборгованості. П.5.5. договору пеня нараховується протягом терміну та в розмірі передбаченому чинним законодавством.

Крім того, відповідачем підписано Паспорт позики, який містить загальні умови щодо отримання та повернення позики (а.с.22-24).

Відповідно до п.п. 3, 4 Паспорту позики, основні умови кредитування наведено наступне: тип кредиту позика, сума кредиту 5000,00 грн., строк кредитування до 21.02.2019, мета отримання кредиту - на споживчі потреби, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту від залишку позики 0,01% у день, )3,65% річних), від початкової суми позики -1,40% у день, (511,00% річних), тип процентної ставки фіксована, орієнтовна загальна вартість кредиту де 5000,00 грн. - сума позики, 14,50 грн. - проценти за користування позикою, комісійна винагорода за користування позикою 2030,00 грн., пеня -0 грн., термін платежу 21.02.2019 року, заборгованість за договором позики 7044,50 грн., реальна річна процентна ставка, відсотків річних 514,65 грн.

Згідно з п. 5 паспорту позики кредит повертається одноразово в сумі 7044,50 грн. до 21.02.2019, а в п. 6 зазначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення за кожний день прострочення.

Отже, підписавши паспорт споживчого кредиту, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами та оплату послуг кредитора і штрафних санкцій.

Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17.

Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача 5000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» № 50760 від 01.09.2025 (а.с.12).

Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала від ТОВ «ФК «Гелексі» кредит в сумі 5000,00 грн., досліджені в судовому засіданні докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою та не викликають у суду жодних сумнівів.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості з 23.01.2019 по 01.08.2025 заборгованість відповідача перед позивачем складає 27015,76 грн. (а.с.27-30).

Нарахування відсотків, комісії та пені припинено на 121 день (здійснювалось до 20.06.2019 року відповідно до вимог облікової політики ТОВ «ФК`ГЕЛЕКСІ» (а.с. 30 зворот).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 та інші.

Договір позики, на підставі якого позивачем вимагається стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд взяв до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку позикодавцем здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номери телефонів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, відповідачем до суду не надано, відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалася, також суду не надано.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія «Гелексі» 23.01.2019 надало відповідачу позику у сумі 5000,00 грн., що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу, наданого ТОВ «ФК «Елаєнс» № 50760 від 01.09.2025 (а.с.12).

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо його повернення належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, згідно заявлених позовних вимог, у сумі 25104,50 грн.

У відзиві відповідач посилається на пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки кредит виданий у 2019 році, а позов подано у 2025, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У даному випадку кінцевий строк виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором 21.02.2019, отже саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності та 20.06.2019 року перебіг строку позовної давності про стягнення нарахованої пені.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у трироки.

Спеціальна позовна давністьв один рік застосовується, зокрема, до вимог, простягнення неустойки (штрафу, пені), згідно статті 258 ЦК України.

Позивач звернувся до суду 17.10.2025 (дата отримання Радомишльським районнимсудом Житомирської області позовної заяви в системі «Електронний суд»). Згідно наданого позивачем розрахунку пеня нараховувалась до 20.06.2019 року.

Із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). Зупинка строків стосувалася відносин, визначених у ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України.

17 березня 2022 року до 29 січня 2024 року перебіг був зупинений на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності за ст.ст. 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України.

З 30 січня 2024 року до 3 вересня 2025 року - перебіг строків позовної давності також зупинено на період дії воєнного стану.

Після 4 вересня 2025 перебіг строків позовної давності поновлено,на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності».

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивачем цей строк не пропущений, як загальний так і спеціальний.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Будь, яких доказів щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі чи часткового погашення тіла кредиту з 2019 року по даний час, не відповідності проведеного позивачем розрахунку заборгованості - матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

В своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 п.п.145, 147 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, останній підтверджує наданими копіями: договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 (а.с.19), актом № 20760 наданих послуг правничої допомоги від 09.07.2025, відповідно до якого гонорар адвоката Рудзей Ю.В. за надані ним послуги становить 5 000,00 грн. (а.с.9).

В той же час,враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду, доводи відповідача у відзиві щодо неспівмірності вказаних витрат та посилання відповідача на те, що на її утриманні перебуває 3 неповнолітніх дітей, а тому заявлена сума є не справедливою і непомірно при вирішенні заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги, що поданий представником позивача позов складено на підставі усталеної позитивної практики Верхового Суду, незначну кількість письмових доказів, які долучено до матеріалів позову,складність справи, ціну позову, що свідчить про те, що підготовка позову не мала займати значний час. Участі в судових засідань представник позивача не приймав.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 2500 грн.

Крім того у відповідності до вимог ч. 1 ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору. Згідно платіжної інструкції № 1794 від 14.10.2025 (а.с.32) позивачем було сплачено 2423,00 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 207, 512, 514, 525, 611, 612, 623-625, 1049, 1050, 1077, 1078, 1082 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (01054, м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики від 23.01.2019 в розмірі 25104,50 грн., судовий збір в сумі 2423,00 грн. та 2500,00 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК