Справа № 354/1609/25
Провадження № 2-з/354/4/26
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13 лютого 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ковалюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Стремінської А.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, визнання шлюбу недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення і визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішень і записів про державну реєстрацію права власності, поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває справа №354/1609/25.

12.02.2026 від позивачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам вчиняти у будь-який спосіб будь-які дії, спрямовані на розпорядження майном, відчуження будь-яким шляхом права власності та зміну відомостей про його державну реєстрацію, а так само спрямовані на будь-які обтяження будь-яким шляхом речових прав стосовно наступного майна:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки кадастровий номер :10:015:0005, площею 0,15 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_2 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що в провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, визнання шлюбу недійсним, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення і визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішень і записів про державну реєстрацію права власності, поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Предметом спору є земельна ділянка та об`єкт нерухомості (квартира АДРЕСА_3 , які, на переконання позивачки, були незаконно оформлені на відповідачку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які уклали з цією метою фіктивний шлюб, ввівши в оману позивачку.

На теперішній час за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На переконання позивачки спірна квартира, яка була створена спільними коштами та працею ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період їхнього спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки, в силу норм Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Вважає, що втрата позивачкою майна до вирішення спору по суті матиме наслідком невиправдане втручання у її право власності в аспекті статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції та право на ефективний судовий захист у світлі гарантованого права на справедливий суд, гарантії якого діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

З огляду на відсутність перешкод для вчинення будь-яких наступних правочинів щодо спірної квартири та земельної ділянки, на якій ця квартира розташована, на думку позивачки, об`єктивно існують реальні ризики того, що дізнавшись про відкриття провадження у даній справі, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за відсутності відповідних заходів забезпечення позову зможуть, зловживаючи своїми правами, здійснити недобросовісне відчуження зареєстрованого за ОСОБА_3 вказаного нерухомого майна на користь інших осіб.

Заявниця вважає, що обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову буде заборона вчинення реєстраційних дій щодо відчуження спірної квартири та земельної ділянки.

У відповідності до ч. 4 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, вважаю за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 17.10.2018, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, суд враховує те, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії. Позивачка звернулася з вимогою забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії пов`язані з розпорядження майном, відчуження будь-яким шляхом права власності та зміну відомостей про його державну реєстрацію, а так само спрямовані на будь-які обтяження будь-яким шляхом речових прав стосовно спірного нерухомого майна.

Однак, як видно з матеріалів справи, спірна земельна ділянка була придбана відповідачами ще у 2009 році, а рішення Виконавчого комітету Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру було прийняте 10.09.2010. До цього часу спірне нерухоме майно належить відповідачам, і не відчужувалось. А доказів намірів ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 щодо відчуження спірного майна третім особам суду позивачкою не надано.

Відтак суд вважає, що заявницею не було достатньо обґрунтовано припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову з урахуванням предмету позову та підстав позову, зокрема й те, що дізнавшись про відкриття провадження у даній справі, відповідачі зможуть зловживаючи своїми правами, здійснити недобросовісне відчуження зареєстрованого за ОСОБА_3 вказаного нерухомого майна на користь інших осіб.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів, викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 260, 353, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Оксана КОВАЛЮК