АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року

м. Чернівці

справа № 717/45/25

провадження № 22-ц/822/228/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М.

за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1

боржник Акціонерне товариство «Укртрансгаз»

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Телешман О. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2025 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі АТ «Укртрансгаз») звернулося до суду із заявою про поворот виконання рішення.

Просило суд у порядку повороту виконання рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у сумі 695 739 гривень 79 копійок.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» задоволено.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 340 575 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 по 07 січня 2025 року у розмірі 538 228 гривень 52 копійки.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінено, визначивши до стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 340 575 гривень.

В іншій частині рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025року залишено без змін.

09 червня 2025 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист у справі № 717/45/25.

Посилалося на те, що добровільно виконало судові рішення у цій справі та у повному розмірі погасило заборгованість перед ОСОБА_1 , що підтверджується доданими до заяви про поворот виконання рішення платіжними інструкціями.

Однак в подальшому постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Тобто, правова підстава відповідно до якої АТ «Укртрансгаз» здійснило виплату грошових коштів відпала.

З посиланням на положення статті 445 ЦПК України вважало наявними підстави для повороту виконання судових рішень у справі.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року у задоволенні заяви АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення суду відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Разом з тим, частиною другою статті 445 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не ґрунтувались на повідомлених позивачкою завідомо неправдивих відомостях або поданих нею підроблених документах.

А тому сам по собі факт скасування рішення суду у вказаній справі, яким стягнуті спірні кошти, не є підставою для прийняття рішення про поворот виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Укртрансгаз» просить ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Посилається на те, що судами в скасованих рішеннях також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 30 січня 2017 працювала у АТ «Укртрансгаз» на різних посадах, що підтверджується копією витягу з трудової книжки позивача. Відповідно до наказу відповідача від 07 жовтня 2024 року №?674-к позивачку було звільнено з посади начальника відділу загально-правової роботи правового забезпечення АТ «Укртрансгаз».

Оскільки позивачу могли бути відомі причини ненарахування у 2022 році премії за 2021 рік, які протягом 2022-2024 року нею не оскаржені, Верховний Суд вважав що, ОСОБА_1 , продовжуючи роботу на підприємстві, фактично погоджувалася з тим, що ненарахування премії за підсумками роботи за 2021 рік, як і іншим керівникам суб`єктів господарювання, відповідає фінансовим можливостям підприємства, фінансово-економічним показникам його господарської діяльності в умовах збройної агресії російської федерації проти України та узгоджується з дискреційними повноваженнями роботодавця.

Отже, в межах виконання позивачкою тривалий час функцій та обов`язків начальника відділу загально-правової роботи департаменту правового забезпечення, була достовірно обізнана про зміст, існуючий Порядок розрахунку та виплати працівникам.

ОСОБА_1 в позовній заяві та під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанціях наполегливо заперечувала ці обставини, тим самим позивачка неодноразово завідомо повідомляла суду неправдиві відомості, на яких ґрунтувалися скасовані Верховним Судом судові рішення у справі про стягнення коштів із відповідача.

Вважає, що зазначене є самостійної підставою для застосування встановленого частиною другою статті 445 ЦІК України виняткового випадку, коли рішення було обґрунтоване на завідомо неправдивих відомостях позивача та задоволення заяви про поворот виконання рішення.

У відповідача немає іншого способу захисту у правовідносинах із позивачкою, що виникли внаслідок розгляду очевидно штучного позову, поданому з метою безпідставного її збагачення, ухвалення та обов`язкового виконання незаконних судових рішень, що ґрунтувалися на повідомлених ОСОБА_1 суду завідомо неправдивих відомостях, що в сукупності створює правову невизначеність для захисту порушеного права відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 у своїх поясненнях просила апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, з`ясовані судом апеляційної інстанції

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» задоволено.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 :

заборгованість із заробітної плати у розмірі 340 575 гривень;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 по 07 січня 2025 року у розмірі 538 228 гривень 52 копійки.

Вирішено питання розподілу судових витрат, а саме:

стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 5 382 гривні 29 копійок.

стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в частині задоволених позовних вимог про стягнення заробітної плати в розмірі 3 405 гривень 75 копійок.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінено, визначивши до стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 340 575 гривень.

В іншій частині рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025року залишено без змін.

Здійснено перерозподіл судових витрат.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 1 207 гривень 15 копійок судового збору.

09 червня Кельменецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист № 717/45/25 про:

стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 340 575 гривень;

стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 року по 07 січня 2025 року у розмірі 340 575 гривень;

стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 5 382 гривні 29 копійок.

стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 207 гривень 15 копійок судового збору.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2025 року заяву АТ «Укртрансгаз» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 717/45/25, виданий Кельменецьким районним судом Чернівецької області від 09 червня 2025 року, в частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 року по 07 січня 2025 року у розмірі 340 575 гривень та судового збору у розмірі 1 207 гривень 15 копійок.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» задоволено частково.

Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2025 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 340 575 гривень та судового збору у сумі 5 382 гривні 29 копійок скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 717/45/25, виданий Кельменецьким районним судом Чернівецької області 09 червня 2025 року, в частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 328 654 гривні 87 копійок та судових витрат зі сплати судового збору у сумі 5 382 гривні 29 копійок.

В задоволенні решти вимог в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 717/45/25, виданий Кельменецьким районним судом Чернівецької області 09 червня 2025 року про стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 11 920 гривень 13 копійок відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, що оскаржується, в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.

Як встановлено судами рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» задоволено.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 340 575 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 по 07 січня 2025 року у розмірі 538 228 гривень 52 копійки.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні змінено, визначивши до стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 340 575 гривень.

В іншій частині рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025року залишено без змін.

В подальшому постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною п`ятою статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

За наслідками перегляду цієї справи Верховним Судом у касаційному порядку питання про поворот виконання рішення не вирішувалося.

Водночас за правилом частини дев`ятої статті 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог частини шостої статті 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

На виконання вимог частини шостої статті 444 ЦПК України, звертаючись із заявою про поворот виконання рішення, АТ «Укртрансгаз» подало до суду наступні докази:

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13113 про сплату на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 262 242 гривні 75 копійок в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати (а. с. 9).

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13114 про сплату ПДФО за виплатою ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 61 303 гривні 50 копійок (а. с. 10 зв.);

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13115 про сплату військового збору за виплатою ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 17 028 гривень 75 копійок (а. с. 11 зв.);

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13116 про сплату на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 262 242 гривні 75 копійок в рахунок компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а. с. 9 зв.);

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13117 про сплату податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) за виплатою в частині компенсації ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 61 303 гривні 50 копійок (а. с. 11);

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13118 про сплату військового збору за виплатою в частині компенсації ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17 028 гривень 75 копійок (а. с. 12);

платіжну інструкцію від 10 червня 2025 року № 13119 про сплату на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1 207 гривень 15 копійок в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а. с. 10);

платіжну інструкцію від 16 вересня 2025 року про сплату 13 382 гривень 64 копійок на виконання виконавчого листа № 717/45/25, виданого Кельменецьким районним судом Чернівецької області 09 червня 2025 року (а. с. 8).

Обставини щодо сплати АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 вказаних вище грошових коштів із утриманням податків і зборів (за виключенням сплати грошових коштів у сумі 13 382 гривні 64 копійки відповідно до платіжної інструкції від 16 вересня 2025 року) була предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій за заявою АТ «Укртрансгаз» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 717/45/25.

Щодо повороту виконання судового рішення у частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із того, що поворот виконання рішення це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Аналіз частин першої-третьої статті 444 ЦПК України дає підстави для висновку, що поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

При цьому положення частини десятої статті 444 ЦПК України містять загальні обмеження щодо строку звернення із заявою про поворот виконання рішення та визначають, що така заява може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

За обставин цієї справи АТ «Укртрансгаз» із заявою про поворот виконання рішення звернулося до суду першої інстанції в межах строку, визначеного частиною десятою статті 444 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18) дійшла наступних висновків:

«Поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суди повинні задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених статтею 382 ЦПК України 2004 року, яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

Кондикційний позов є конструкцією матеріального права, а поворот виконання рішення процесуального права. Хоча по своїй суті кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Аналіз статті 445 ЦПК України у редакції з 15 грудня 2017 року (статті 382 ЦПК України 2004 року) свідчить, що вона є нормою процесуального права і присвячена визначенню правових особливостей повороту виконання в окремих категоріях справ. Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення.

У справах щодо стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, поворот виконання рішення суду не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення».

При цьому Верховний Суд у вказаній постанові звернув увагу на те, що положення частини другої статті 382 ЦПК України 2004 року встановлюють обмеження повороту виконання виключно щодо судових рішень, постановлених в одній з таких категорій справ: про стягнення аліментів; про стягнення заробітної плати; про стягнення інших, крім заробітної плати, виплат, що випливають з трудових правовідносин.

Порядок, у якому було скасовано відповідні рішення у таких категоріях справ, значення не має.

У взаємному співвідношенні норма частини першої статті 382 ЦПК України 2004 року є спеціальною щодо норми частини другої статті 382 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час звернення АТ «Укртрансгаз» із заявою про поворот виконання рішення положення частини другої статті 445 ЦПК України також передбачають обмеження, щодо яких у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

А тому висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 20 червня 2019 року, є релевантними до спірних правовідносин.

Заява АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення не містить аргументів про те, що рішення у справі ухвалені на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях позивачки.

Спір між ОСОБА_1 та АТ «Укртрансгаз» у цій частині стосувався стягнення заборгованості із заробітної плати, яка складається із невиплаченої частини премії за підсумками роботи у 2021 році, а тому на ці правовідносини поширюються обмеження, встановленні частиною другою статті 445 ЦПК України, щодо неможливості здійснення повороту виконання.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання судового рішення у частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги у цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.

Зокрема помилковим є аргумент апеляційної скарги про обізнаність ОСОБА_1 із порядком розрахунку та виплати працівникам заробітної плати (в тому числі премій) як обставини, що виключає застосування до спірних правовідносин положення частини другої статті 445 ЦПК України.

В даному випадку така обізнаність може свідчити про безпідставність позову, проте не є тотожною ухваленню судом рішення на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Щодо повороту виконання судового рішення у частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Скасовуючи рішення суддів першої та апеляційної інстанції по суті спору, Верховний Суд виходив із того, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, яка складається із невиплаченої частини премії за підсумками роботи у 2021 році, тому ця вимога також не підлягає задоволенню.

В основу такого висновку Верховний Суд поклав правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), відповідно до якої: «аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій)».

Колегія суддів з`ясовуючи правову природу стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відповідно наявності законодавчих обмежень щодо повороту його виконання також враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) дійшла наступних висновків:

стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (пункт 29 постанови);

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (пункт 34 постанови);

розміщення норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України в розділі VII «Оплата праці» є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні. Проте таке розташування вказаних норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати (пункт 40 постанови);

за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) підтримала раніше викладені у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 висновки щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25) вказала на те, що ключовий висновок Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципи права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.

Аналіз вищевказаних правових позицій дає підстави для висновку про усталеність підходу до розуміння правової природи стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме як міри його відповідальності, яка покликана компенсувати майнові втрати працівника.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що обмеження щодо повороту виконання рішення, встановлені у частині другій статті 445 ЦПК України, не поширюються на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У своїх висновках апеляційний суд керується тим, що стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника не є виплатою у розумінні частини другої статті 445 ЦПК України, оскільки має іншу правову природу випливає безпосередньо не із трудових відносин, а за фактом їх припинення та недотримання роботодавцем покладеного на нього законом обов`язку щодо виплати працівнику всіх сум, які належать йому при звільненні.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для повороту виконання рішення у цій частині.

За наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» у судах першої та апеляційної інстанцій з відповідача на користь позивачки підлягав стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 340 575 гривень.

Як встановлено судами ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2025 року зокрема визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 717/45/25, виданий Кельменецьким районним судом Чернівецької області від 09 червня 2025 року, в частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2024 року по 07 січня 2025 року у розмірі 340 575 гривень.

Ухвала суду в цій частині мотивована тим, що боржником як податковим агентом правомірно з присудженої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 340 575 гривень самостійно розраховано та сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 5% від вказаної суми, оскільки це зобов`язання виникло з дати ухвалення постанови Чернівецького апеляційного суду від 03 червня 2025 року.

Верховний суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі

№ 757/3886/19-ц (провадження № 61-6694св20) вказав на те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із вказаних сум, присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Отже, суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Згідно з платіжною інструкцією від 10 червня 2025 року № 13116 АТ «Укртрансгаз» сплачено на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 262 242 гривні 75 копійок в рахунок компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а. с. 9 зв.).

Виходячи із суті повороту виконання судового рішення, яке полягає у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням, саме ця сума (262 242 гривні 75 копійок) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Укртрансгаз».

В іншій частині, а саме щодо сплати АТ «Укртрансгаз» у порядку виконання судового рішення податку на доходи фізичних осіб та військового збору, відповідні суми не підлягають стягненню з ОСОБА_1 , оскільки нею не отримувались.

Зокрема як вбачається із доданих до заяви АТ «Укртрансгаз» платіжних інструкцій від 10 червня 2025 року № 13117 на суму 61 303 гривні 50 копійок (податок на доходи фізичних осіб) та від 10 червня 2025 року № 13118 на суму 17 028 гривень 75 копійок (військовий збір), відповідні кошти сплачені на Єдиний казначейський рахунок (а. с. 11, 12).

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України.

У цій частині колегія суддів звертає увагу на те, що питання порядку повернення платникові коштів з державного бюджету, які утримуються без достатньої правової підстави (зокрема, коли вона існувала на час платежу, а потім відпала за наслідком скасування судового рішення) було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/5880/21 (провадження № 12-36гс22).

З урахуванням правової позиції, сформульованої у постанові від 8 серпня 2023 року за наслідками перегляду вищевказаної справи Великою Палатою Верховного Суду, АТ «Укртрансгаз» не позбавлено можливості ініціювати відповідне питання (повернення коштів з державного бюджету) у окремому порядку, зокрема керуючись положеннями частини другої та абзацу другого частини третьої статті 17 ЦК України, відповідно до яких у випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Вказане є застосовним і до сплачених АТ «Укртрансгаз» податків і зборів у порядку виконання рішення суду про стягнення з товариства на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права частково знайшли своє підтвердження.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції від 11 грудня 2025 року про відмову у задоволенні заяви АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення суду у частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати постановлена з дотримання норм процесуального права, а тому її слід залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції від 11 грудня 2025 року про відмову у задоволенні заяви АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення суду у частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому її слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення суду у цій частині задовольнити частково.

В порядку повороту виконання рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року в частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укртрансгаз» грошові кошти у сумі 262 242 гривні 75 копійок.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом пункту третього частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про поворот виконання судового рішення, а тому за подання відповідної заяви АТ «Укртрансгаз» не підлягав сплаті судовий збір.

На виконання вимог підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», яка визначає ставку судового збору за подання юридичною особою до суду апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, АТ «Укртрансгаз» сплачено судовий збір у сумі 3 028 гривень.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи у позові ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» відмовлено.

Предметом позову у справі є дві вимоги майнового характеру: 1) стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 340 575 гривень; 2) стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 538 228 гривень 52 копійки.

ОСОБА_1 звільнення від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, проте не звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини сьомої 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У пропорційному співвідношенні до загальної ціни позову, яка складає 878 803 гривні 52 копійки, вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати становить 38,75%, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 61,25%.

За таких обставин розподіл судових витрат у вигляді сплати судового збору у сумі 3 028 гривень, які АТ «Укртрансгаз» понесло за наслідками розгляду заяви про поворот виконання рішення суду у суді апеляційної інстанції, слід здійснити наступним чином:

стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укртрансгаз» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 854 гривні 65 копійок (3 028,00 х 61,25%).

компенсувати АТ «Укртрансгаз» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 173 гривні 35 копійок (3 028,00 х 38,75%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2025 року про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення суду у частині стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву АТ «Укртрансгаз» про поворот виконання рішення суду у цій частині задовольнити частково.

В порядку повороту виконання рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2025 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» грошові кошти у сумі 262 242 гривні 75 копійок.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 854 гривні 65 копійок.

Компенсувати Акціонерному товариству «Укртрансгаз» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 173 гривні 35 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава Кулянда

Ірина Литвинюк