ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2025 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про надання дозволу на реалізацію майна, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», боржник: ОСОБА_1 , по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. звернувся до суду із поданням про надання дозволу на реалізацію майна в справі №041714588/2012.

В обґрунтування заяви зазначав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №70620697 з примусового виконання виконавчого листа №0417/14588/2012, який виданий 29 листопада 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови Верховного Суду про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №E/V 3626 у розмірі 8 442,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 803,77 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 260,03 доларів США - пеня; 240,01 грн. - комісія. Стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/V 3875 у розмірі 41 470,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 28 311,46 доларів США - заборгованість за відсотками; 11 266,75 доларів США пеня, 1 400,85 грн. - комісія.

27 грудня 2022 року винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника, відповідні записи внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна №30246339 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №48898966.

Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстроване рухоме майно.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 179,4 кв.м, житловою площею 79,2 кв.м, реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 січня 2024 року за вих. №3-37/357 встановлено, що в будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , зареєстровані неповнолітні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей від 15.03.2024 № 88 відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Маковецькому З.В. у задоволенні подання від 05.03.2024 року №641 щодо надання дозволу на реалізацію житлового будинку загальною площею 79, 2 кв.м., житловою площею 79,2 кв.м., реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування яким мають неповнолітні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Наголошував, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, приватний виконавець просив суд надати дозвіл на реалізацію житлового будинку: загальною площею 179,4 кв. м., житловою площею 79,2 кв. м., реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право користування яким мають неповнолітні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2025 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про надання дозволу на реалізацію майна, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» , боржник: ОСОБА_1 по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вони, як іпотекодержателі, не надавали згоди на реєстрацію у предметі іпотеки неповнолітніх дітей. Їх реєстрація перешкоджає виконанню рішення. Наполягають на тому, що рішення суду повинно бути виконане.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2022 року стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року № Е/V 3626 у розмірі: 8 442,95 доларів CША - заборгованість за кредитом; 4 803,77 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 260,03 доларів США - пеня; 240,01 грн - комісія.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року № Е/V 3875 у розмірі: 41 470,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 28 311,46 доларів США - заборгованість за відсотками; 11 266,75 доларів США - пеня, 1 400,85 грн - комісія. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

27 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. відкрито виконавче провадження № 70620697 за виконавчим листом № 0417/14588/2012, виданим 29 листопада 2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі постанови Верховного Суду.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 27 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження №70620697 з примусового виконання виконавчого листа № 0417/14588/2012, який виданий 29.11.2022 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі постанови Верховного Суду про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2008 року № E/V 3626 у розмірі: 8 442, 95 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 803, 77 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 260,03 доларів США - пеня; 240,01 грн. - комісія. Стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/V 3875 у розмірі: 41 470,87 доларів США заборгованість за кредитом; 28 311,46 доларів США - заборгованість за відсотками; 11 266,75 доларів США пеня, 1 400, 85 грн. комісія, щодо боржника ОСОБА_1 .

27.12.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , відповідні записи внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 30246339 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48898966.

Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстроване рухоме майно.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 179,4 кв.м., житловою площею 79,2 кв. м., реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22.01.2024 за № 3-37/357 станом на 19.01.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно відомостей з Державного реєстру іпотек, з 06.04.2007 перебуває в іпотеці АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей від 15.03.2024 № 88 відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Маковецькому З.В. у задоволенні подання від 05.03.2024 року №641 щодо надання дозволу на реалізацію житлового будинку загальною площею 79, 2 кв.м., житловою площею 79,2 кв.м., реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування яким мають неповнолітні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на реалізацію майна, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано доказів, з якого часу зареєстрована малолітня дитина в спірному будинку та чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірний будинок, чи є спірний будинок єдиним місцем її постійного проживання; чи наявне інше приміщення у її батьків, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дитиною та боржником, тому за таких обставин подання приватного виконавця про надання дозволу на реалізацію майна не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Колегією суддів встановлено, що звертаючись до суду із вказаною заявою, приватний виконавець обґрунтував свою заяву тим, що в ході майнового стану боржника було виявлено:

- житловий будинок загальною площею 179,4 кв.м., житловою площею 79,2 кв. м., реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно довідки виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22.01.2024 за № 3-37/357 станом на 19.01.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ста. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження №1-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №51/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу, боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів ч.1 п. 1, ч.2, п.3, 6, 22 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей від 15.03.2024 № 88 відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Маковецькому З.В. у задоволенні подання від 05.03.2024 року №641.

Згідно з п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПУ України.

Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 зазначив, що під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

При вирішенні питання щодо дотримання прав неповнолітніх дітей у цій справі, колегія суддів враховує наступне.

Так, ст. 3 Конвенції ООН передбачено, що про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (постанова Європейського Суду з прав людини «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено також у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Разом з тим, вказаний ЗУ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси.

Надання згоди приватному виконавцю на примусову реалізацію будинку може призвести до фактичного виселення із житла неповнолітніх дітей, право користування на яке офіційно зареєстровано за останніми.

Відтак, звертаючись із клопотанням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, заявником не надано суду доказів на підтвердження дотримання прав та інтересів дитини.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 04 лютого 2026 року.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2026року.

Головуючий:

Судді: