Провадження № 22-ц/4808/239/26
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 19 листопада 2025 року під головуванням судді Олійника М.Ю.в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року АТ «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 1) 13.03.2023 кредитний договір №, за яким позичальнику видано кредит у сумі 52 271,07 грн; 2) 20.07.2023 кредитний договір №, за яким позичальнику видано кредит у сумі 57 784,56 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 склала: 1) по кредитному договору від 13.03.2023 № 59 648,58 грн, з яких: 43 212,39 грн - заборгованість за кредитом; 6,41 грн - заборгованість процентами; 16 429,78 грн - заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 20.07.2023 № 61 712,12 грн, з яких: 47 359,83 грн - заборгованість за кредитом; 3,92 грн. - заборгованість процентами; 14 348,37 грн - заборгованість за комісією.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.04.2025 склала 121 360,70 грн. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Просило стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість по кредитним договорам: № від 13.03.2023 року та № від 20.07.2023 року у сумі 121 360,70 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 19 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитними договорами від 13.03.2023 № та від 20.07.2023 № у розмірі 90 582, 55 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1808,06 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вважаю рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції помилково не прийняв докази надані позивачкою, а саме копії квитанцій про сплату грошових коштів на рахунки позивача у період з 30.07.2025 по 31.07.2025, посилаючись на те, що з їх змісту нібито не вбачається у рахунок виконання яких саме зобов`язань були здійснені зазначені платежі.

Апелянтка зазначає, що платежі за кредитними договорами здійснювалися через термінали самообслуговування і тому вона не мала технічної можливості зазначити інше призначення платежу, окрім номера рахунку, на який вносилися кошти.

Суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку про незаконність комісій, передбачених кредитним договором, однак не визначив правових наслідків їх фактичної сплати відповідачем.

У матеріалах справи наявні докази сплати відповідачкою комісій, проте суд не встановив розмір фактично сплачених сум, не надав їм належної оцінки та не врахував їх при визначенні розміру заборгованості,

Визнавши комісії незаконними, суд був зобов`язаний вирішити питання правових наслідків такої незаконності, зокрема щодо зарахування сплачених сум у рахунок зменшення основного боргу або їх повернення, однак цього зроблено не було.

Таким чином, рішення суду в цій частині є суперечливим, оскільки з одного боку встановлено незаконність комісій, а з іншого фактична сплата таких комісій залишена поза увагою суду, що призвело до неправильного визначення розміру заборгованості.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи про неотримання письмової вимоги про погашення заборгованості.

В матеріалах справи міститься копія письмової вимоги та копія списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів де вказано поштове відправлення з відповідним ідентифікатором, однак на сайті Укрпошти відправлення за таким ідентифікатором відсутнє так само як і докази вручення такої вимоги. Сам факт відправлення вимоги не є тотожним факту її вручення. Обов`язок доведення вручення покладається на кредитора.

Відтак суд першої інстанції не врахував відсутність доказів вручення вимоги, що впливає на визначення моменту виникнення прострочення та дотримання досудового порядку врегулювання спору.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості та задоволення вимоги позивача про дострокове погашення кредитних договорів.

Представник АТ «ПУМБ» Шумілова Н.І. подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною, яка не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що між банком та відповідачкою було укладено договір, згідно якого відповідачка отримала кредит та зобов`язалася сплатити проценти за його користування та повернути його в порядку та строки, обумовлені договором.

Договір був укладений шляхом підписання заяви, яка містить усі суттєві умові, притаманні кредитному договору. Відповідачка також підписала і паспорт споживчого кредиту.

Паспорт споживчого кредиту був підписаний до моменту підписання відповідачкою заяви. Мета підписання паспорту - ознайомлення відповідача з детальними умовами кредитування. Паспорт споживчого кредиту був наданий відповідачці на ознайомлення і підписання на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Копії платіжних інструкцій наявних в матеріалах справи є первинними документами, які підтверджують зарахування банком суми позики відповідачу.

Відповідачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу не отримання кредитних коштів, а також майже з моменту укладення кредитного договору порушує його умови та не повертає кредит у встановлені договором строки та розміри.

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується наданими суду доказами, а саме: заявами, платіжними інструкціями, виписками по рахунку.

Позивачем не здійснювалось будь-яких операцій за кредитами за рахунок саме кредитних коштів, всі операції з погашення заборгованості відбувались з коштів, що надходили від відповідача на його погашення, що підтверджується виписками по рахункам.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

До відзиву долучено виписки з особистого рахунку ОСОБА_1 в яких зазначено рух коштів по її рахунках та оплата нею кредитних коштів за платіжними інструкціями у період з 30.07.2025 по 31.07.2025, на які апелянта посилається в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 та представник АТ «ПУМБ» в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову АТ «ПУМБ», суд вказав, що зобов`язання щодо надання коштів банком були виконані у повному обсязі, проте відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договорами, в зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту. Вматеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою умов договору, у зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» слід стягнути грошові кошти за кредитними договорами у сумі 90 582,55 грн.

Щодо вимог про стягнення комісії суд першої інстанції вказав, що така вимога є безпідставно. Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту кредитних договорів, що є предметом дослідження у цій справі вбачається, що в них не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами.

Якщо ж в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони, не є належним способом захисту прав, а відтак обов`язковим, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Ці висновки узгоджуються також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

Саме з цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідачки комісії. З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення за кредитними договорами суми заборгованості та стягнення таких з відповідачки на користь позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з дати набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»

Встановлено, що 13.03.2023 між АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит, шляхом підписання заяви № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 52 2171,07 грн, строком на 36 місяців, з розміром річної процентної ставки 0,01 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) (а.с.20-21).

З наданого позивачем Паспорту споживчого кредиту слідує, що він містить основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту кредитна лінія; строк кредиту 36 місяців; спосіб та строк надання кредиту; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, та інше (а.с.22).

У п. 4 Паспорта споживчого кредиту зазначена інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема, зазначено, що процентна ставка, відсотків річних 0,01%, тип фіксована. При цьому в застереженнях до цього пункту вказано, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 13.03.2023 (а.с. 22).

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 52271,07 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.63248130.69184.25578 від 13.03.2023 року (а.с. 36).

Зобов`язання щодо надання коштів банком були виконані у повному обсязі, проте відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 59 648,58 грн.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № від 13.03.2023, станом на 09.04.2025 (а.с.37-38) у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 59 648,58 грн, в тому числі: 43 212,39 грн заборгованість по сумі кредиту; 6,41 грн заборгованість за відсотками та 16 429,78 грн заборгованість за комісією.

З вказаних вище документів вбачається, що позивач довів наявність заборгованості у відповідачки за кредитним договором № від 13.03.2023 та про своє право вимагати її погашення.

Крім того, між АТ«ПУМБ» та ОСОБА_1 20.07.2023 укладено кредитний договір, згідно якого вона отримала кредит, шляхом підписання заяви № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 57 784,56 грн, строком на 48 місяців, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,6% та розміром процентної ставки 0,01 % річних (а.с.22 зворот - 24).

З паспорту споживчого кредиту вбачається, що він містить основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: кредит; сума кредиту 57 784,56 грн; строк кредиту 48 місяців; спосіб та строк надання кредиту безготівковий переказ; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, та інше.

У пункті 4 паспорта споживчого кредиту зазначено: процентну ставка, відсотків річних - 0.01%; тип процентної ставки фіксована; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,6%; загальні витрати за кредитом 44 389 грн; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 102 174,46 грн; реальну процентну ставку, відсотків річних 36,26%. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 (а.с.24 зворот).

Встановлено, що Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: видав ОСОБА_1 , кредит у розмірі 57 784,56 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №TR.69477494.91094.25578 від 20.07.2023 (а.с.36 зворот).

Зобов`язання щодо надання коштів банком були виконані у повному обсязі, проте відповідачка неналежним чином виконувала свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 61 712,12 грн.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачки перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № від 20.07.2023 станом на 09.04.2025 (а.с.38 зворот-39) у ОСОБА_1 , наявна заборгованість в сумі 61 712,12 грн, в тому числі : 47 359,83 грн заборгованість по сумі кредиту; 3,92 грн заборгованість по процентам та 14 348,37 грн за комісію.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою умов договору.

При визначенні суми заборгованості судом першої інстанції не в повній мірі було враховано суми фактично сплачених коштів відповідачкою в рахунок погашення заборгованості. Також суд першої інстанції необґрунтовано вказав про те, що не може прийняти як належні докази надані відповідачкою копії квитанцій про сплату нею грошових коштів на рахунки позивача у період з 30.07.2025 по 31.07.2025, оскільки з їх змісту не вбачається, у рахунок виконання яких саме зобов`язань були спрямовані зазначені платежі.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № від 13.03.2023, станом на 09.04.2025 заборгованість має становити 43 218, 80 грн, з яких: 43 212,39 грн заборгованість по сумі кредиту та 6,41 грн заборгованість за відсотками.

При визначенні суми дійсної заборгованості слід було врахувати, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 13.03.2023 вбачається, що відповідачкою було сплачено 1 463,58 грн комісії.

З урахуванням того, що судом першої інстанції положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно вносити плату за обслуговування кредиту визнані нікчемними відповідно до частин 1.2 статті 11 та частини 5 статті 12 Закону України «про споживче кредитування» і нарахована сума комісії по обидвох договорах є безпідставною, тому сплачена позивачкою заборгованість, яка частково зараховану на погашення комісії суму коштів слід зарахувати як погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачкою було сплачено 5 000 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № на рахунок який був вказаний в заяві № від 13.03.2023 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що підтверджується квитанцією № 15342 від 31.07.2025 (а.с. 76), яку також слід зарахувати на погашення заборгованості за цим договором.

З врахуванням сплачених відповідачкою коштів сума заборгованості за кредитним договором № від 13.03.2023 має становити 36 755,22 грн (43 218,80 грн - 1463,58 грн 5000 грн).

Також перерахунку підлягає і сума заборгованості за договором № від 20.07.2023, де згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № від 20.07.2023, станом на 09.04.2025 заборгованість має становити 47 363,75 грн, з яких: 47 359,83 грн заборгованість по сумі кредиту; 3,92 грн заборгованість по процентам.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 20.07.2023 вбачається, що відповідачкою було сплачено 4 351,37 грн комісії.

Відповідачкою також було сплачено 5 000 грн та 2 000 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № на рахунок який був вказаний в заяві № від 20.07.2023 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що підтверджується квитанцією № 13745 від 31.07.2025 та квитанцією № 06461 від 31.07.2025 (а.с. 77-78). Апеляційний суд вважає, що ці суми слід зарахувати на погашення заборгованості за цим договором.

З врахуванням сплачених відповідачкою коштів сума заборгованості за кредитним договором № від 20.07.2023 має становити 36 012,38 грн (47 363,75 грн 4351,37 грн 5000 грн - 2000 грн).

З врахуванням вищевказаного загальна сума заборгованості за кредитними договорами № від 13.03.2023 та № від 20.07.2023 становить 72 767,60 грн.

Колегія суддів вважає, що саме визначені вище апеляційним судом суми заборгованості за кредитними договорами, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Доводам апелянти про те, що нею не була отримана направлена кредитною установою вимога про погашення заборгованості, суд першої інстанції дав належну правову оцінку в оскаржуваному рішенні і така є обґрунтованою та правильною.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить висновку, що постановлене у справі судове рішення в частині визначення заборгованості за кредитними договорами № від 13.03.2023 та № від 20.07.2023 слід змінити і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 72 767, 60 грнзаборгованості.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 80,33 %, розподіл судового збору у суді першої інстанції також підлягає зміні. З відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1452,41 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1808,06*80,33 %). У свою чергу з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 571,78 грн (тобто в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено 2906,88*19,67%).

Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» 880,63 грн судового збору (1452,41 грн 571,78 грн).

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 19 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № від 13.03.2023 та № від 20.07.2023 та розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»(юридична адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 4, Код ) 72 767 (сімдесять дві тисячі сімсот шістдесять сім) грн60 коп заборгованості кредитними договорами № від 13.03.2023 та № від 20.07.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 880,63 грн судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 29 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин