У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Морозова В.В.

за участю секретаря судового засідання Лисенко С.Г.

сторін:

скаржника ОСОБА_1

представник скаржника Геріх Н.А.

представник стягувача Заруби С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України стягувач ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Геріх Н.А. звернулась до суду із скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якій скаржник просить суд визнати неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у зарахуванні в рахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах в рамках виконавчого провадження № 29112310 коштів в сумі 53518,29 грн зі сплати аліментів за рішенням Черкаського районного суду від 02.11.2010 у справі № 2-1343/10 та зобов`язати перерахувати заборгованість зі сплати аліментів.

В обґрунтування скарги заявник покликається на те, що Рішенням Черкаського районного суду від 07.12.2013 у справі N 2-1343 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття

На підставі вищезазначеного рішення державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 29112310.

В грудні 2025 року ОСОБА_1 був отриманий розрахунок заборгованості по аліментам, з якого вбачається, що станом на 29.08.2022 року загальний розмір заборгованості склав 104 983, 07 грн.

З даним розміром заборгованості ОСОБА_1 не погоджується з огляду на те, що у період 2019 - 2022 років ним перераховувалися на рахунок ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується квитанціями з терміналу та випискою з ПриватБанку. Загальний розмір перерахованої суми становить 53 518 грн 29 коп.

На підставі зазначених обставин адвокатом Великоцьким А.О. (представникомскаржника) до Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українибуло направлено клопотання про долучення доказів сплати та здійснення перерахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП № 29112310.

З огляду на те, що боржником було прийнято рішення про зміну представника 07.01.2026 року адвокатом Геріх H.A. було направлено адвокатський запит з проханнямповідомити чи був здійснений перерахунок заборгованості по аліментам у межахвиконавчого провадження АСВП № 29112310 на підставі клопотання адвоката ОСОБА_4 та поданої до відділу ДВС банківської виписки в грудні 2025 року. Якщо, так просила надати актуальний розрахунок заборгованості з урахуванням поданих до відділу ДВС доказів сплати аліментів. Якщо, ні просила надати обґрунтовану відмову у здійсненні такого перерахунку.

12.01.2026 року від Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла відповідь на адвокатський запит Геріх H.A., в якій державний виконавець повідомив про те, що 08.12.2025 на електронну адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 про те. що вона в період з 01.12.2019 до 29.08.2022 року жодних коштів на утримання дитини не отримувала. З наданої боржником виписки про рух коштів на банківській картці не можливо встановити факт сплати саме аліментів на користь ОСОБА_2 , Державний виконавець зазначила, що висновком Верховного Суду суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду чітко зазначено, що при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей. Грошові перекази з призначенням «переказ власних коштів» без додаткової конкретизації не можуть бути автоматично зараховані як сплата аліментів, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.

Таким чином, Відділом державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України фактично було відмовлено в перерахунку заборгованості по аліментах на підставі поданих виконавцю документів, оскільки в квитанціях та виписці не міститься інформації про те, що дані кошти сплачуються, як аліменти.

З такою позицією скаржник не погоджується з огляду на те що, фактична сплата аліментіву період 2019 року по 2022 рік підтверджується належними доказами, а саме квитанціями з терміналу та банківською випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається систематичне перерахування грошових коштів на банківську картку ОСОБА_2 .

Сам по собі факт відсутності у призначенні платежу слова «аліменти» не спростовує обставини утримання дитини та не може бути безумовною підставою для неврахування фактично сплачених сум при визначенні розміру заборгованості, оскільки законодавством не встановлено імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення у призначенні платежу формулювання «аліменти» для визнання такого платежу добровільною сплатою аліментів.

Крім того, між сторонами відсутні будь-які інші договірні чи зобов`язальні правовідносини, які могли б обумовлювати регулярне перерахування грошових коштів від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що свідчить про цільовий характер таких платежів саме на утримання спільної дитини.

Натомість державним виконавцем при розгляді поданих боржником доказів було застосовано виключно формальний підхід без належної оцінки фактичних обставин справи, що призвело до необґрунтованої відмови у здійсненні перерахунку заборгованості по аліментах у межах виконавчого провадження ВП № 29112310.

Таким чином, дії (бездіяльність) державного виконавця щодо відмови у врахуванні фактично сплачених сум аліментів та проведенні відповідного перерахунку заборгованості порушують права та законні інтереси скаржника, є передчасними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України. Відзив на скаргу обґрунтовано тим, що На виконанні у головного державного виконавця відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тітаренко Д.І. перебуває виконавче провадження АСВП № 29112310 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. При проведенні виконавчих дій була виявлена заборгованість з сплати аліментів на корить ОСОБА_2 28.11.2025 року державним виконавцем було здійснено виклик фізичної особи боржника на 03.12.2025 з вимогою зявитись до державного виконавця для надання пояснень та підтверджуючих документів про сплату аліментів на користь стягувача. Боржник на виклик не зявився, про причини неявки не повідомив. Також для з`ясування всіх обставин справи та надання інформації чи отримував стягувач кошти безпосередньо від боржника державний виконавець в телефонній розмові попросила ОСОБА_2 в письмовій формі повідомити про отримані кошти, в разі отримання таких коштів повідомити помісячно їх розмір. Натомість 08.12.2025 ОСОБА_2 направила на електронну адресу відділу заяву про те, що вона з 01.12.2019 по день повноліття сина, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_4 жодних коштів ( аліментів) від боржника не отримувала.

Враховуючи дані обставини, державний виконавець на підставі тих документів, що містяться в виконавчому провадженні, здійснив розрахунок заборгованості з сплати аліментів. 19.12.2025 державним виконавцем Ткаченко О.В. була отримана банківська виписка від боржника про рух грошових коштів по рахунку. Встановити чи дійсно кошти були сплачені на користь ОСОБА_2 не вдалося, оскільки призначення платежу в виписці не зазначено, рахунок який вказала заявниця при поданні рішення суду до виконавчої служби ( НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», КИЇВ, Україна) не співпадає з тим рахунком. на який нібито були перераховані кошти боржником.

В судовому засіданні представник скаржника та скаржник скаргу підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення, аналогічні наведеним у скарзі.

02.02.2026 до суду надійшов відзив на скаргу від головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тітаренко Д.І., у якій просила суд відмовити в повному обсязі в задоволенні вимог скаржника.

В судове засідання представник Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Заруба С.О. просила відмовити у задоволенні скарги, адже вважає її безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Повністю погоджується із доводами державного виконавця у відзиві на скаргу, та зазначила, що скаржник ОСОБА_1 , свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконує з 2011 року. Щодо його пересилання коштів, то ОСОБА_2 жодних коштів від ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів в період з 01.12.2019 по 29.08.2022 року не отримувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових і службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 30.09.2011 року постановою головного державного виконавця Смілянського відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції Нікітенком Ю.І. відкрито виконавче провадження № 39112310 на підставі виконавчого листа № 2-1343, виданого 02.11.2010 року Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 29112310 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду№ 2-1343 від 12.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з 09.09.2010 року та до повноліття дитини, який складено головним державним виконавцем Д.Тітаренко Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області КМУ МЮ, станом на 29.08.2022 року заборгованість ОСОБА_1 становила 104 983 грн 07 коп.

16.12.2025 року адвокат Великоцький А.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Д.Тітаренко Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області КМУ МЮ з клопотанням про перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням фактично сплачених сум у розмірі 63 331 грн 10 коп.

Листом від 12.01.2026 року № 2416/20.13-43 Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області КМУ МЮ представнику скаржника ОСОБА_5 повідомлено про те, що 08.12.2025 на електронну адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 про те, що вона в період з 01.12.2019 до 29.08.2022 року жодних коштів на утримання дитини не отримувала. З наданої боржником виписки про рух коштів на банківській картці не можливо встановити факт сплати саме аліментів на користь ОСОБА_2 .

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду чітко зазначено що при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей. Грошові перекази з призначенням «переказ власних коштів» без додаткової конкретизації не можуть бути автоматично зараховані як сплата аліментів, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.

У разі надання належних доказів сплати боржником аліментів державним виконавцем буде здійснено перерахунок заборгованості з сплати аліментів по виконавчому листу АСВП №29112310.

З долучених скаржником до матеріалів скарги квитанцій за період з 01.2019 року по 12.2022 року (а.с. 12-20) вбачається, що скаржником здійснювались платежі де отримувачем зазначено ОСОБА_2 , та призначення платежу Переказ власних коштів.

Однак, лише у двох квитанціях від 12.08.2022 року № TS207792 на суму 3000 грн 00 коп. (а.с.19) та від 05.06.2022 р. № 0 на суму 4000 грн 00 коп. (а.с. 20) призначення платежу вказано аліменти.

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц та від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак при цьому, в силу вимог ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, всупереч вимогам наведених вище норм процесуального закону, скаржником лише частково надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували, що кошти, які боржник перераховував на користь ОСОБА_2 є саме аліментами, а не добровільною участю батька у витратах на дитину чи участі в інших витратах.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 2607/386/2012 (провадження № 61-13617св21), де зроблено висновок, що «суд першої інстанції встановив, що боржником не надано доказів, що банківські картки, на які здійснювався переказ грошових коштів, належать стягувачу не подано. Крім того електронні перекази за допомогою поштового зв`язку не містять жодних відомостей про тип, призначення платежу. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти у порядку, передбаченому пунктом 4 мирової угоди; за таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що серед наданих скаржником квитанцій про зарахування коштів, двома квитанціями на загальну суму 7000 грн 00 коп. скаржником підтверджено сплату ним коштів стягувачу у рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, тому суд дійшов висновку про протиправність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду про стягнення аліментів, у зв`язку із чим скарга підлягає частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості підлягає частковому задоволенню, у сумі 7000 грн 00 коп, які слід зарахувати в рахунок погашення ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 29112310.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 13, 260, 261, 353, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у зарахуванні в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження № 29112310 коштів у сумі 7000 грн 00 коп. зі сплати аліментів відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02.11.2010 року у справі № 2-1343/10 та зобов`язати перерахувати заборгованість зі сплати аліментів.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ознайомитись з текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2026 року.

Суддя: В. В. Морозов