ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Кропивницький

справа № 644/6702/25

провадження № 22-ц/4809/528/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя - доповідач),

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Бобринецького районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява в якій ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 24287 грн 82 коп, яка складається 8698 грн. 73 коп заборгованості за тілом кредиту, 15589 грн 09 коп - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп та на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем умов кредитного договору про повернення кредитних коштів в обумовлені строки.

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2025 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав відповідачем та наявності у нього права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладено після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс».

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити у справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Також, скаржник вказує на те, що чинним законодавством передбачено укладення договорів факторингу щодо переходу права грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також щодо права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір №697787844 (далі кредитний договір), за умовами п.1.1, 1.3 якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит строком на 30 днів без конкретної споживчої мети, на суму 8700 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього договору.

Згідно п.1.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,75 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору.

Відповідно до 1.5 кредитного договору з врахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 273,75 відсотків річних.

29.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на тридцять днів (а.с.27).

28.06.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на тридцять днів (а.с.27 зворот).

27.08.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору та звернення позичальника, товариство надає позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 24122 грн 88 коп на 28 днів (а.с.28).

Отже, звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Юніт Капітал» вказувало, що заборгованість за кредитним договором №697787844 від 28.04.2019 становить в сумі 24287 грн 82 коп, яку позивач просив стягнути як правонаступник первісного кредитора у спірних правовідносинах.

З досліджених доказів судом встановлено, що кредитний договір №697787844 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений 28.04.2019, тобто через п`ять місяців після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».

Право вимоги до відповідача вказано лише у реєстрі прав вимоги №47 від 08.10.2019 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яке не існувало на момент укладення вказаного договору факторингу від 28.11.2018.

Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідача на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не існувало та сторони не могли передбачити, що 28.04.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з відповідачем.

Таким чином, позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором №697787844, оскільки кредитний договір був укладений 28.04.2019, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано наголосив на тому, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17).

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків.

Тому, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, та за умови її визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином, що існувала на момент переходу цих прав ,що узгоджується із правовою позицію викладеною у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17.

Відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З цього слідує, що майбутня вимога може бути предметом договору факторингу лише в тому разі, коли існує зобов`язання, визначене певним договором, але строк платежу за яким ще не настав.

Встановивши, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, суд правильно та обґрунтовано констатував, що позовні вимоги до ОСОБА_1 є безпідставними.

З огляду на вказане, суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Л.Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний