Справа № 521/3055/24
Номер провадження № 2/521/176/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 204, в м. Одесі заяву представника відповідача адвоката Карпенко В.І. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про зміну місця проживання дитини, -

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про зміну місця проживання дитини.

14 січня 2026 року від представника відповідача адвоката Карпенко В.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого вона посилалась на те, що на даний час сину сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 14 років, а отже його місце проживання визначається ним самостійно, заявлені у позові вимоги про визначення місця проживання дитини, яка досягла 14 років, не підлягають судовому розгляду, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Позивач та її представник в підготовче засідання 05 лютого 2026 року не з`явились, однак від представника позивача - адвоката Адабаш С.А. через систему «Електронний суд» 02 лютого 2026 року надійшла заява про відкладення розгляду справи з підстав неможливості прибути в підготовче засідання у зв`язку з небезпечними погодними умовами (ожеледиця) та незадовільним станом здоров`я.

Відповідач та його представник - адвокат Карпенко В.І. в підготовче засідання 05 лютого 2026 року не з`явились, однак від представника відповідача адвоката Карпенко В.І. надійшла заява, відповідно до якої просила задовольнити клопотання про закриття провадження у справі та відмовити в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Адабаш С.А. про відкладення розгляду справи. Крім цього представник відповідача просила розглянути клопотання за її відсутності.

Третя особа в підготовче засідання не з`явилась, про місце та час його проведення повідомлена належним чином, причини неявки не повідомляла.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про таке.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

В розрізі даних правовідносин об`єктом захисту може бути порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, саме порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст. 160 СК України).

Відповідно до змісту ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Аналогічна норма щодо права особи з чотирнадцятирічного віку особисто обирати своє місце проживання міститься в ч. 2 ст. 29 ЦК України.

Отже, правом на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини наділені батьки саме малолітньої дитини, між якими виник спір щодо місця проживання останньої.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей. Їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а лише потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Отже нормами сімейного законодавства чітко визначено межі здійснення права батьків відносно своїх дітей у спорах про визначення місця проживання останніх, яке, виходячи зі змісту та аналізу вказаних норм чинного законодавства, прямо залежить від факту досягнення дитиною неповноліття та обмежується правом неповнолітньої дитини на визначення свого місця проживання з одним із батьків. Відповідно таке право кореспондується і з нормами про повноваження суду щодо розгляду таких категорій спорів та за змістом яких спір щодо місця проживання дитини після досягнення нею 14 років не підлягає судовому розгляду.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 972 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 14-річного віку, а отже його місце проживання визначається ним самостійно.

Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Таким чином, законом не передбачено вирішення спору судом між батьками про місце проживання дитини, яка досягла 14 років, тобто відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання судом може бути постановлена ухвала, зокрема, про закриття провадження у справі (ст. 200 ЦПК України).

Згідно із ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Суд не приймає до уваги заяву представника позивача - адвоката Адабаш С.А. про відкладення розгляду справи, оскільки про розгляд справи вона була повідомлена належним чином завчасно та жодного доказу на підтвердження того, що вона хворіє до суду не надала. Також, слід зазначити, що заява про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 05 лютого 2026 року, надійшла до суду через систему «Електронний суд» 02 лютого 2026 року, отже, представник позивача не могла завчасно знати про зазначені нею небезпечні погодні умови (ожеледиця) в день засідання. Слід також зазначити, що рішенням Департаменту освіти та науки Одеської міської ради, через покращення погоди, заклади освіти м. Одеси з 4 лютого повертаються до очного формату навчання, що свідчить про відсутність небезпечних погодних умов 05 лютого 2026 року та це є загальновідомою інформацією.

Крім того, суд зазначає, що вказана цивільна справа перебуває в провадженні судді Громіка Д.Д. з березня 2024 року, та клопотання про чергове відкладення розгляду справи свідчить про явний умисел представника позивача ОСОБА_4 затягнути розгляд справи, оскільки позивач та його представник повторно не прибули в підготовче засідання, про час, дату та місце якого були повідомлені належним чином, неодноразово представник позивача подавала заяви про відкладення розгляду справи, та не подавала заяви про розгляд справи за їх відсутності, що свідчить про факт зловживання цими особами своїми процесуальними правами та обов`язками.

Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, згідно ст. 222, 223 ЦПК України суд не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені у позові вимоги про визначення місця проживання дитини, яка досягла 14 років, не підлягають судовому розгляду, тому провадження у справі слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 200, 255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача, адвоката Карпенко В.І., про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про зміну місця проживання дитини - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Ухвала складена та підписана 05.02.2026 року.

Суддя: Д.Д. Громік