ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2322/26 Справа № 210/4899/25 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4899/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пантелєєв Олексій Васильович, на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддеюВікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що в квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кноль О. з метою вчинення правочину купівлі-продажу квартири. Проте, під час оформлення правочину нотаріусом було встановлено наявність арешту, накладеного відповідачем на все майно позивача, у зв`язку з чим нотаріус звернувся до відповідача із відповідним запитом. На запит нотаріуса відповідач надав відповідь №45686 від 14.04.2025, з якої вбачається, що 29.09.2006 за реєстраційним номером 3812086 державний реєстратор Перша криворізька державна нотаріальна контора, на підставі постанови АА062932 від 18.03.2002, ВДВС Криворізького району Дніпропетровської області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізький район, с.Золота Поляна, додаткові дані: архівний запис №96791-252 від 22.03.2002 (4010/100) Дніпропетровська область. Підтвердити факт, що ОСОБА_1 не є суб?єктом, відносно якого зареєстроване вищезазначене обтяження - не є можливим. В органах державної виконавчої служби облік виконавчих проваджень ведеться за реквізитами виконавчого документу (дата видачі, номер справи, боржник, стягувач тощо). Облік виконавчих проваджень за постановами про арешт майна боржника, які не містять номера виконавчого провадження у ЄДРВП ніколи не здійснювався. Тому встановити реквізити виконавчих документів за номером бланку постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.03.2002 серія АА №062932, а також дані боржника та стягувача, дату відкриття виконавчого провадження та дату завершення виконавчого провадження в межах якого винесена постанова - неможливо. Відповідно до пп.9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відповідач повідомляє, що майно, належне на праві власності боржнику, може бути звільнено з-під арешту лише за рішенням відповідного суду.

Позивач стверджує, що йому невідомо, з яких підстав ще в 2002 році на все його майно було накладено арешт, адже ніяких судових справ за його участю в його житті ніколи не було, ніяких кредитів він ніколи не брав, заборгованості за комунальні послуги не накопичував.

За інформацією з Єдиного реєстру боржників вбачається, що за РНОКПП позивача інформація в цьому реєстрі відсутня, за П.І.Б. та РНОКППІ позивача інформація також відсутня, проте, в реєстрі боржників є інформація про боржника ОСОБА_1 (повний тезка позивача), але ця особа має дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників. Позивач має іншу дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом позивача. Відтак позивач вважає, що накладення арешту на його майно сталось внаслідок помилки в результаті повного співпадіння його П.І.Б. з іншою людиною.

Позивач зазначив у позові, що збереження арешту майна чинить йому перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, а правові підстави для збереження арешту на нерухоме майно відсутні, тому він звернувся до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на викладене, просив суд: скасувати обтяження на позивача на підставі постанови АА062932 від 18.03.2002, відділ державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізький район, с. Золота Поляна, додаткові данні: архівний запис №96791-252 від 22.03.2002 (4010/100) Дніпропетровська область.

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пантелєєв О.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неврахування судом всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано докази у справі, які свідчать про те, що на теперішній час встановити реквізити виконавчих документів за номером бланку постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.03.2002 серія АА №062932, а також дані боржника та стягувача, дату відкриття виконавчого провадження та дату завершення виконавчого провадження в межах якого винесена постанова неможливо, адже, відповідно до пп.9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Позивач вважає, що накладення арешту на його майно сталося внаслідок помилки, в результаті повного співпадіння його П.І.Б. з іншою людиною, й іншого порядку відновлення свого порушеного права він не має.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пантелєєв О.В., надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області від 18 березня 2003 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявне обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер 3812086, реєстратор: Перша Криворізька державна нотаріальна контора; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наразі відсутні відкриті виконавчі провадження, в рамках яких ОСОБА_1 є боржником.

У Єдиному реєстрі боржників також відсутня інформації щодо ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , як особа на майно якого накладено арешт, звернувся до суду з позовом до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, шляхомскасування обтяження, накладеного на позивача ОСОБА_1 на підставі постанови АА062932 від 18.03.2002, відділ державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізький район, с. Золота Поляна, додаткові данні: архівний запис №96791-252 від 22.03.2002 (4010/100) Дніпропетровська область.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належна для захисту прав позивача вимога про звільнення майна з-під арешту має бути заявлена до належного відповідача, оскільки, у спірних правовідносинах відповідачем чи співвідповідачем у справі має бути боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, однак, в даній справі в якості відповідача зазначено Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного кола осіб, суд відмовив у задоволення позову саме з цих підстав, роз`яснивши ОСОБА_1 , що він не позбавлений права на пред`явлення позову до суду до належного відповідача. Особу, яка є належним відповідачем, у даному спорі суд не встановлював, спір по суті не вирішував, пославшись на ту обставину, що заявлення вимог до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, однак, не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем.

При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У справі, що переглядається апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Нікополі Дніпропетровської області, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Криворізьким РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23 листопада 2005 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 послався на порушення його прав реєстрацією обтяження на все належне йому майно, здійсненого 29 червня 2006 року державним реєстратором Перша криворізька державна нотаріальна контора на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області АА062932 від 18.03.2002.

Жодних документів щодо наявності обтяжень на належне йому майно позивач ОСОБА_1 суду не надав, як і не зазначив, у праві користування чи розпорядженні яким саме майном у нього наявні перешкоди.

Разом з тим, згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 29 червня 2006 року державним реєстратором Перша криворізька державна нотаріальна контора зареєстровано обтяження на підставі постанови АА062932 від 18.03.2002, відділ державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізький район, с. Золота Поляна, додаткові данні: архівний запис №96791-252 від 22.03.2002 (4010/100) Дніпропетровська область.

Листом за вихідним №45686 від 14 квітня 2025 року Криворізький відділ державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що 29.09.2006 за реєстраційним номером 3812086 державний реєстратор Перша криворізька державна нотаріальна контора, на підставі постанови АА062932 від 18.03.2002, ВДВС Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстровано наступне обтяження: вид обтяження: арешт нерухомого майна, об?єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізький район, с.Золота Поляна, додаткові дані: архівний запис №96791-252 від 22.03.2002р. (4010/100) Дніпропетровська область. Підтвердити факт, що ОСОБА_1 не є суб?єктом, відносно якого зареєстроване вищезазначене обтяження - не є можливим. В органах державної виконавчої служби облік виконавчих проваджень ведеться за реквізитами виконавчого документу (дата видачі, номер справи, боржник, стягувач тощо). Облік виконавчих проваджень за постановами про арешт майна боржника, які не містять номера виконавчого провадження у ЄДРВП ніколи не здійснювався. Тому встановити реквізити виконавчих документів за номером бланку постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.03.2002 серія АА №062932, а також дані боржника та стягувача, дату відкриття виконавчого провадження та дату завершення виконавчого провадження в межах якого винесена постанова - неможливо. Відповідно до пп.9.9-9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Також зазначив, що майно, належне на праві власності боржнику, може бути звільнено з-під арешту лише за рішенням відповідного суду.

Отже, за реєстраційним номером 3812086 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис щодо обтяження всього майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відомості щодо обтяження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

Отже, суд першочергово має з`ясувати питання щодо заявлення позову належним позивачем, а потім вирішувати питання чи до належного відповідача такі вимоги пред`явлені та досліджувати їх обгрунтованість.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у позовній заяві просить суд: скасувати обтяження на позивача на підставі постанови АА062932 від 18.03.2002, відділ державної виконавчої служби Криворізького району Дніпропетровської області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Криворізький район, с. Золота Поляна, додаткові данні: архівний запис №96791-252 від 22.03.2002 (4010/100) Дніпропетровська область.

Тобто, останнім заявлено позовні вимоги щодо скасування обтяження, встановленого відносної іншої фізичної особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й жодних позовних вимог щодо скасування будь-яких обтяжень накладених саме на позивача у справі ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у позові не заявлено.

Таким чином, дослідивши матеріали справи колегія судів дійшла до висновку про те, що позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, а тому він є неналежним позивачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, вважає за необхідне, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у зв?язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пантелєєв Олексій Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: