ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 641/8576/24

провадження № 22-ц/818/157/26

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року у складі судді Ященко С.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Сенс Банк", в якому просив визнати припиненою іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 , яка виникла на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1054 від 26.05.2005 року та виключити з реєстру заборон та зняття заборони відчуження спірної квартири, а також припинити обтяження цієї квартири забороною та припинити іпотеку на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 2015343 від 26.05.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником квартири АДРЕСА_2 . Між позивачем та АТ «Укрсоцбанк» 26.05.2005 року було укладено кредитний договір №820/2-27/21/04-5/0219 та іпотечний договір №820/3-27/21/02-5/250, за яким спірна квартира була передана в іпотеку банку. На даний час вказана квартира зареєстрована за позивачем та має обтяження на підставі іпотечного договору №820/3-27/21/02-5/250. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі від 01.12.2011 року частково задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість: за кредитом 138 381, 24 грн, 6 116, 89 грн за пенею, штраф - 26 153, 96 грн, за комісією 10 грн та прострочену заборгованість за комісією 160грн, а всього 170 822 грн. 09 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено. ПАТ "Укрсоцбанк" отримав виконавчі листи по вказаній справі, які 09.08.2012 року пред`явив до примусового виконання до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові, на підставі чого було відкрито виконавче провадження №33794916. У період з 09.08.2012 по 07.02.2023 року позивачем було перераховано (сплачено) всю суму, що була стягнута за рішенням суду, а саме: заборгованість за кредитом 138 381, 24 грн., 6 116, 89 грн. за пенею, штраф - 26 153, 96 грн., за комісією 10 грн. та прострочену заборгованість за комісією 160 грн., а всього 170 822 грн. 09 коп., виконавчий збір та відшкодовано витрати виконавчого провадження. 07.02.2023 року старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№33794916 (повне виконання судового рішення). Після цього 12 листопада 2024 року позивач звернувся до АТ «Сенс Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», з проханням направити заяву (виконати усі необхідні дії) для виключення з реєстру заборон та зняття заборони на відчуження квартири (квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта в РПВН 10896571), а також щодо припинення обтяження цієї квартири забороною та припинення іпотеки на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак жодних дій від іпотекодержателя не відбулося, в зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. АТ "Сенс Банк" заперечувало щодо належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №820/2-27/21/04-5/0219, а тому суд дійшов висновку про існування між сторонами спору щодо припинення основного зобов`язання за цим кредитним договором. Оскільки іпотека є похідною від забезпеченого нею основного зобов`язання питання про припинення зобов`язання за кредитним договором є первісним при розгляді цього спору. Водночас вимога про припинення зобов`язання за кредитним договором у позові не заявлена, тому суд позбавлений можливості в межах дійсної справи вирішити питання про наявність або відсутність підстав для припинення основного зобов`язання за кредитним договором. За відсутності в матеріалах справи примірника договору іпотеки суд позбавлений можливості надати оцінку передбаченим у договорі умовам та підставам припинення іпотеки, строку дії договору, обсягу вимог, які забезпечуються іпотекою.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та зробив висновки, що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, судом не враховано, що іпотека є похідним зобов`язанням від основного кредитного зобов`язання, яке було виконано боржником відповідно до рішення суду про стягнення заборгованості. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином(стаття 599 ЦК України), а тому 07.02.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за Кредитним договором №820/2-27/21/04-5/0219 від 26.05.2005 року припинилося. Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Судове рішення виконувалось в процедурі виконавчого провадження в Державній виконавчій службі і єдиним документом підтверджуючим належне виконання рішення суду є виключно Постанова виконавця про закриття виконавчого провадження в наслідок повного виконання рішення суду. Тому висновок суду про необхідність окремого встановлення судовим рішенням припинення зобов`язання за кредитним договором є необґрунтованим та суперечить закону.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року по справі № 2-1332/2011 встановлено, що ОСОБА_1 26.05.2005 року уклав з ПАТ "Укрсоцбанк" кредитний договір № 820/2-27/21/04-5/0219, на підставі якого отримав кредит у розмірі 36735,00 доларів США, що в перерахунку на національну валюту по курсу НБУ на день укладення кредитного договору становило 185511,75 грн, зі сплатою 12/5 процентів річних, але порушив умови повернення кредиту, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 198125,02 грн, в тому числі: 138381,24 грн - заборгованість за кредитом; 21881,08 грн - заборгованість за відсотками; 11538 грн - пеня; 26153,96 грн - штраф; поточна заборгованість за комісіями - 10 грн; прострочена заборгованість по комісіям - 160 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року по справі № 2-1332/2011, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.02.2012 року, позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість: за кредитом - 138381,24 грн, 6116,89 грн - за пенею, штраф - 26153,96 грн, за комісією - 10 грн та прострочену заборгованість за комісією - 160 грн, а всього 170822,09 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.6-7).

07.02.2023 року старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ Власик М.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 33794916 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1332, виданого 30.05.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в розмірі 170822,09 грн, в зв`язку з тим, що борг, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі на депозитний рахунок відділу(а.с.12).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.09.2024 року встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 та з 26.05.2005 року має обтяження (реєстраційний номер 2015343) на підставі договору іпотеки № 1054 від 26.05.2005 року(а.с.13-15).

ОСОБА_1 12.11.2024 року до АТ "Сенс Банк" направлено заяву про зняття іпотеки з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з повним виконанням забезпеченого зобов`язання (а.с. 17-19).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов?язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави припинення іпотеки, зокрема: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №711/4556/16-ц, зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.02.2018 у справі №910/16461/16; що також відповідає висновкам, сформованим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №522/407/15-ц).

Згідно рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року по справі № 2-1332/2011, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.02.2012 року за позовом позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з відповідача заборгованість визначену у гривні, а не у еквіваленті до валюти зобов`язання.

Суд, ухвалюючи вказане рішення, визначив суму заборгованості на підставі заявлених позивачем позовних вимог. Таким чином, позивач ПАТ "Укрсоцбанк", який самостійно обрав спосіб судового захисту, погодився з визначеним у гривнях розміром заборгованості.

Зазначене свідчить про те, що після набрання законної сили рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року по справі № 2-1332/2011 відсутні підстави для визначення розміру зобов`язання боржника у доларах США.

Тому судом помилково враховані заперечення відповідача щодо існування у нього права вимагати повернення основаної суми боргу у доларах США.

Покликання відповідача на наявне у нього право нарахувати та стягнути з боржника 3% річних та індекс інфляції, що свідчить про існування боргу не заслуговує на увагу оскільки в супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України банк не надав суду доказів пред`явлення кредитором вимог до позичальника відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Крім цього право кредитора вимагати від боржника стягнення встановлених ст.625 ЦК України сум виникає в силу Закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими, у зв`язку із належним виконання судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Враховуючи, що згідно даних постанови старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МЮ від 07.02.2023 боржником ОСОБА_1 здійснено повне виконання виконавчого листа № 2-1332, виданого 30.05.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в розмірі 170822,09 грн (а.с.12), основне зобов`язання за договором кредиту фактично виконано боржником, судова колегія не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову про припинення іпотеки.

У зв`язку із тим, що припинення основного зобов`язання має наслідком і припинення іпотеки, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина 2статті 593 ЦК України, частина 3статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Відповідно достатті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Відповідний правовий висновок викладений у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 742/985/18-ц (провадження № 61-4764св19).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16, зроблено висновок, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та доведеними та вважає, що суд не наддав належної оцінки наданим позивачем доказам та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у сумі 6055,70 грн сплачений позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати іпотеку, накладену договором іпотеки від 26.05.2005 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка виникла на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1054 від 26.05.2005 року такою що припинена.

Скасувати запис про іпотеку № 33276800 зареєстрований 26.05.2005 року внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48738211 від 18.09.2019 року та запис про обтяження № 33276597 зареєстрований 26.05.2005 щодо квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на суму 6055 (шість тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований