УХВАЛА

06 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 308/9906/24

провадження № 61-1205ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року,

ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2025 року, ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ужгородської міської ради

про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із указаним позовом,

у якому просять витребувати від ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0843 га, розміщені на цій ділянці станції технічного обслуговування, автомийку та магазин, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати Ужгородську міську раду провести всі необхідні реєстраційні дії та надати витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з приводу витребовуваного майна.

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 24 лютого 2025 року провадження у справі зупинив на підставі пункту 1 частини першої

статті 251 ЦПК України, до залучення до участі у справі в якості правонаступників позивача ОСОБА_2 його спадкоємців.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 06 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року про зупинення провадження у справі, визнав неподаною та повернув заявниці.

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 11 листопада 2025 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 21 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі повернув заявниці.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду про зупинення провадження у справі залишив без руху та надав заявниці строк

для усунення її недоліків.

25 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 11 листопада 2025 року, ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Щодо касаційної скарги в частині оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року та ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада

2025 року

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства

є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, наведено

в статті 353 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 14 статті

353 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі відсутня у переліку ухвал, які можуть бути оскаржені

в апеляційному порядку, зазначених у статті 353 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції виключно після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз змісту оскаржених судових рішень свідчить, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року, якою зупинено провадження у справі, та ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2025 року про відмову у задоволенні клопотання

про поновлення провадження у справі, не переглядалася в апеляційному порядку, оскільки апеляційні скарги ОСОБА_1 були повернуті апелянту.

Також Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до вимог пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено права касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої

за результатами перегляду такої ухвали в апеляційному порядку.

Згідно вимог частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали,

що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються

до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи те, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2025 року не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Щодо касаційної скарги в частині оскарження ухвали Закарпатського апеляційного суду від 21 січня 2026 року

Право на апеляційне оскарження судових рішень місцевого суду визначене частиною першою статті 352 ЦПК України, за змістом якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, визначено у частині першій статті 353 ЦПК України.

Указаний перелік ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Серед вичерпного переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення місцевого суду, відсутня ухвала про відмову у задоволенні клопотання

про поновлення провадження у справі, а отже відповідно до приписів процесуального закону таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню окремо від рішення суду.

За змістом пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга

не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження

№ 61-19138сво18) зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення

по суті спору й окремо від такого рішення.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Визначення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції,

що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду по суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не згаданих у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, яка за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 травня 2019 року в справі № 219/10010/17).

За таких умов Закарпатський апеляційний суд не порушив норму процесуального права та обґрунтовано виснував про повернення апеляційної скарги особі,

яка її подала, з огляду на неможливість апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про поновлення провадження

у справі окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги є безпідставними та не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали

(крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими,

ніж для звичайної заяви (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la

Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається, що касаційна скарга в частині скарження ухвали Закарпатського апеляційного суду від 21 січня 2026 року є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції частини п`ятої статті 357 ЦПК України

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо незаконності

та неправильності судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 листопада 2025 року, ухвалу Закарпатського апеляційного суду

від 21 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ужгородської міської ради про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров