ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/500/26Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ;

третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради,

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Давигора Світлана Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми.

22.12.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Давигора С.А. подала до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про забезпечення позову.

У вказаній заяві зазначено, що враховуючи норми цивільного законодавства та з метою збереження емоційного зв`язку дитини з батьком, є необхідність вжити заходів забезпечення позову у вигляді зобов`язання відповідача, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, надати позивачу можливість спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема, у кожний вівторок, четвер та у неділю у вільний від роботи відповідача час, а також за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини сторін, місця і умов проживання, перебування спільної дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, на думку заявника, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу. Оскільки з урахуванням віку дитини та того, що батько проживає на території України, а діти закордоном, зазначений вище графік та спосіб спілкування буде достатнім для забезпечення прав та інтересів дитини і позивача, та уможливить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення, виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій, що може мати негативний вплив на психоемоційний стан дитини.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Мотивуючи прийняту ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що застосування запропонованого заходу забезпечення позову фактично частково вирішує справу по суті предмету позову.

Крім того, захід забезпечення позову, про який клопоче заявник, не є співмірним, адекватним і необхідним для забезпечення виконання судового рішення, невжиття такого заходу не може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Не погодившись з ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Давигора С.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати та прийняти нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що забезпечення позову має тимчасовий характер і діє лише до набрання рішенням законної сили; встановлення відеозв`язку за обмеженим графіком є мінімальним інвазивним заходом, спрямованим на збереження контакту, а не на остаточне визначення способу участі у вихованні; остаточне вирішення спору по суті передбачає комплексну оцінку доказів, позиції органу опіки, умов проживання, режиму дітей тощо, чого забезпечення не підміняє.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції не встановив, що спілкування має негативний вплив на дітей; не навів жодних конкретних обставин, які робили б відеозв`язок неприйнятним; обмежився загальними фразами про «не співмірність/неадекватність», без аналізу альтернатив.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідками встановлення обов`язку або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що інститут забезпечення позову має виключний, тимчасовий та превентивний характер і спрямований не на вирішення спору по суті, а на гарантування реальної можливості виконання майбутнього судового рішення. При цьому, застосування заходів забезпечення позову допускається лише за наявності об`єктивно обґрунтованих даних, які свідчать про існування реального ризику утруднення чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту прав позивача.

Тобто на цій стадії процесу підлягає встановленню не доведеність обставин, а лише їх імовірність.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлений позивачем захід забезпечення позову спрямований на встановлення порядку спілкування з дітьми на час розгляду справи, тоді як предметом позову є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Таким чином, заявлений спосіб забезпечення позову за своїм змістом фактично спрямований на часткове вирішення спору по суті до ухвалення рішення суду, що суперечить положенням частини десятої статті 150 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції окремо враховує принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, закріплений статтею 3 Конвенції ООН про права дитини та статтею 7 СК України, який підлягає застосуванню на всіх стадіях судового розгляду, у тому числі, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову. Зазначений принцип означає, що під час постановлення будь-якого процесуального рішення, суд зобов`язаний оцінювати можливі наслідки такого рішення для становища дитини та надавати перевагу тому варіанту процесуального реагування, який мінімізує ризики порушення її прав і забезпечує стабільність життєвого середовища до остаточного вирішення спору.

Саме з огляду на це доводи апеляційної скарги щодо відсутності встановлення судом першої інстанції негативного впливу спілкування або неприйнятності відеозв`язку не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки на стадії вирішення питання про забезпечення позову, суд не встановлює обставини справи по суті та не надає остаточної оцінки доказам, а перевіряє наявність підстав для тимчасового процесуального втручання з урахуванням співмірності заходу, обґрунтованості ризиків та балансу інтересів сторін, передусім інтересів дитини. Відтак, відсутність встановлених судом фактів негативного впливу не свідчить про неповноту розгляду заяви, а відображає межі процесуальної компетенції суду на цій стадії.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять беззаперечних даних про необхідність негайного застосування заявленого заходу забезпечення позову, як єдиного ефективного способу захисту прав заявника, тоді як його застосування пов`язане з втручанням у фактичний порядок спілкування, що ще не був предметом повного судового дослідження.

Посилання скаржника на те, що суд не проаналізував можливість застосування альтернативних заходів забезпечення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки процесуальний обов`язок суду полягає у перевірці обґрунтованості та співмірності саме такого заходу забезпечення, який просить застосувати заявник, а не у самостійному визначенні інших способів забезпечення замість сторони.

З огляду на викладене, апеляційний суд висновує, що суд першої інстанції, вирішуючи заяву про забезпечення позову, діяв у межах наданих процесуальних повноважень, правильно застосував норми процесуального права, перевірив наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову та надав належну оцінку їх співмірності й можливим наслідкам для прав та інтересів дітей.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.В. Карпенко