Провадження № 22-ц/812/379/26 Головуючий суду першої інстанції Волощук О.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 486/1642/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волощук О.О., в залі судового засідання в м. Південноукраїнськ, за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримував пенсію як особа з інвалідністю ІІІ групи відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1058), що призначена за заявою відповідача від 19 вересня 2023 року. До заяви було надано, зокрема, виписку з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 508591, виданою 01 вересня 2023 року терміном по 01 жовтня 2024 року.

ОСОБА_1 було призначено таку пенсію з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 року, на підставі рішення про призначення пенсії від 26 вересня 2023 року № 23 та яка складала 2 093 грн.

Після закінчення встановленого терміну, продовження виплати пенсії проводилося на підставі пункту 14-6.1. Розділу XV Закону № 1058, з 01 жовтня 2024 року на період дії воєнного стану, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 20 вересня 2024 №23.

На підставі Виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 521855, виданої 10 жовтня 2024 року терміном по 01 листопада 2026 року, з 01 жовтня 2024 року здійснено перерахунок пенсії відповідача, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 04 листопада 2024 року № 23, і відповідно розмір пенсії відповідача складав 2 458.11 грн.

З 01 березня 2025 року розмір пенсії відповідача склав 2 558.11 грн, що підтверджується рішення про перерахунок пенсії від 26 лютого 2025 року № 23.

Згідно з витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 31 березня 2025 року № ЦО-8915 ОСОБА_1 не визнано особою з інвалідністю з 01 вересня 2023 року.

Оскільки, експертною командою Центру оцінювання функціонального стану особи ОСОБА_1 не визнано особою з інвалідністю, тому підстава виплати відповідачу пенсії по інвалідності з моменту скасування статусу особи з інвалідністю відсутня.

Рішенням ГУ ПФ У в Миколаївській області від 25 червня 2025 року було перераховано пенсію відповідача, у зв`язку з чим утворилася переплата надміру виплаченої пенсії по інвалідності за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року у сумі 51 607.99 грн.

Листом від 27 червня 2025 року № 1400-0403-8/54867 відповідача було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 51 607.99 грн. ОСОБА_1 в добровільному порядку кошти на рахунок ГУ ПФУ м Миколаївській області не повернув.

Посилаючись на викладене, ГУ ПФУ в Миколаївській області просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь надміру виплачену пенсію за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року у сумі 51 607.99 грн.

Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, а тому на ОСОБА_1 може бути покладений обов`язок про повернення надміру виплаченої пенсії лише у випадку встановлення і доведення об`єктивними даними зловживань з його боку, тобто наявність об`єктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних.

Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняттю рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню.

Не погодившись з рішення суду, ГУ ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосудом першої інстанції не береться до уваги те, що факт недобросовісності з боку відповідача при набутті пенсії по інвалідності підтверджується рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 31 березня 2025 року № ЦО-8915, яким встановлено відсутність групи інвалідності та підстав визнати відповідача особою з інвалідністю.

Отже, підстави для набуття відповідачем пенсії по інвалідності відсутні, починаючи з 01 вересня 2023 року, що призвело до надміру виплаченої пенсії.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві відповідач зазначав, що позиція позивача ґрунтується на хибному припущенні.

Сам по собі факт скасування одним державним органом рішення іншого державного органу жодним чином не може свідчити про недобросовісність з боку громадянина, стосовно якого приймалось відповідне рішення.

Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 19 вересня 2023 року № 3159 відповідачу на підставі виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААГ № 508591, було призначено пенсію по інвалідності (ІІІ група) з 01 вересня 2023 року, яка встановлена до 01 жовтня 2024 року.

Після закінчення встановленого терміну, продовження виплати пенсії проводилося на підставі пункту 14-6.1. Розділу XV Закону № 1058, з 01 жовтня 2024 року на період дії воєнного стану, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 20 вересня 2024 року №23.

На підставі виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 521855, виданою 10 жовтня 2024 року терміном по 01 листопада 2026 року, з 01 жовтня 2024 року здійснено перерахунок пенсії відповідача, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 04 листопада 2024 року № 23, і відповідно розмір пенсії відповідача складав 2 458.11 грн. З 01 березня 2025 року розмір пенсії відповідача склав 2 558.11 грн, що підтверджується рішення про перерахунок пенсії від 26 лютого 2025 року № 23.

Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 31 березня 2025 року № ЦО-8915 відповідача не визнано особою з інвалідністюз 01 вересня 2023 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12ААГ № 521855, при повторному огляді відповідача з 10-22 жовтня 2024 року, останньому встановлено ІІ групу інвалідності до 01 листопада 2026 року з зарахуванням терміну з 01 жовтня 2024 року.

Як вбачається з виписок щодо призначення пенсії, ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2023 року та по вересень 2024 року включно, йому здійснювалося нарахування пенсії, призначеної по інвалідності (ІІІ група) та з 10 жовтня 2024 року здійснювалося нарахування пенсії по інвалідності (ІІ група).

Відповідно до довідки про переплату по п/с № 23, складеної начальником відділу з питань відрахувань управління з питань виплат Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, розмір надміру виплаченої відповідачу пенсії по інвалідності за період з 01 вересня 2023 року по 08 серпня 2025 року становить 51 607.99 грн.

Листом від 27 червня 2025 року відповідача було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 51 607.99 грн.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів зловживань з боку відповідача, які б доводили його недобросовісність при нарахуванні розміру пенсії та безпідставно отриманих грошових коштів за період з 01 вересня 2023 року по 08 серпня 2025 року та не надано доказів про наявність рахункової помилки при виплаті пенсії з боку позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 30 Закону №1058 передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Згідно частини 1 статті 50 Закону № 1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі Порядок), затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року.

Відповідно до пункту 4 вказаного порядку у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.

З 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова № 1338). Вказаною постановою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності. Відповідно до пункту 3 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи експертні команди формуються з метою організації та проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі оцінювання) відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених Постановою № 1338. Пунктом 6 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи передбачено, що оцінювання проводиться: Центром оцінювання функціонального стану особи (далі - ЦОФСО); експертними командами, сформованими на базі закладів охорони здоров`я.

Згідно пункту 7 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи права та обов`язки ЦОФСО за рішенням МОЗ покладаються на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ, та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Пунктом 10 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи визначено, що рішення про встановлення інвалідності, прийняті до набрання чинності цієї постанови переглядаються ЦОФСО з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03 грудня 2024 року № 2022 права та обов`язки ЦОФСО покладено на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Зазначеним наказом затверджено Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи. Згідно норм статті 35 Закону № 1058 державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» передано інформацію про скасування рішень медикосоціальних експертних комісій за результатами перевірки обґрунтованості рішень експертними командами ЦОФСО.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував пенсію як особа з інвалідністю Ш групи, призначену відповідно до Закону № 1058 на підставі його заяви від 19 вересня 2023 року, виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 508591, виданого 01 вересня 2023 року терміном до 01 жовтня 2024 року.

Відповідно до акту огляду медико-соціальною комісії серії 12ААГ № 521855, виданого 10 жовтня 2024 року терміном до 01 листопада 2024 року, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності.

Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 31 березня 2025 року № ЦО-8915 відповідача не визнано особою з інвалідністю з 01 вересня 2023 року.

Отже, з урахуванням підстав та змісту позову позивач не навів належних та допустимих доказів щодо подання ОСОБА_1 свідомо фальшивих документів, документів із неправильними відомостями або приховання достовірних даних про свій стан здоров`я та інші обставини, що впливають на встановлення права особи з інвалідністю на пенсію по інвалідності. В цьому випадку відсутні докази на підтвердження того, що позивач будь-яким чином вплинув на рішення медико-соціальної комісії від 01 вересня 2023 року щодо встановлення йому Ш групи інвалідності. Незгода експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи з висновком медико-соціальної експертної комісії, викладеним в Акті від 01 вересня 2023 року, суд правильно визначив як різну оцінку медичних показників стану здоров`я ОСОБА_1 різними державними експертними установами, що не доводить недобросовісності дій зі сторони ОСОБА_1 при звернення до позивача для призначенням йому пенсії по інвалідності.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, із урахуванням зазначених норм матеріального права, при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив із того, що позивач (платник грошових коштів) не довів недобросовісності у діях відповідача (набувача пенсії), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року у сумі 51 607.99 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com SRL v. Moldova» від 08 квітня 2008 року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у позовній заяві, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду, яким надана належна правова оцінка судом першої та апеляційної інстанцій.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовлено, то підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 17 лютого 2026 року.