Справа № 638/2410/26
Провадження № 2/638/5329/26
УХВАЛА

16 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), у якому просить розірвати їхній шлюбу, зареєстрований 09.01.2025 у Ізюмському відділі РАЦС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (актовий запис 05). До позовної заяви долучила оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.01.2025.

У відповідь на запит суду надійшла інформація з Єдиного державного демографічного реєстру про останнє відоме зареєстроване місце проживання Відповідача: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей Єдиної інформаційної системи соціальної сфери Відповідач не зареєстрований як внутрішньо переміщена особа.

Частиною першою статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною другою статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до частини дев`ятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Суд встановив, що Відповідач проживає на території, на яку не поширюється юрисдикція Шевченківського районного суду м. Харкова.

Разом з цим, підстави застосування положень частини другої статті 28 ЦПК України відсутні, оскільки Позивачка не зазначила у позові поважних причин його пред`явлення за власним зареєстрованим місцем проживання чи перебування, докази утримання Позивачкою малолітніх або неповнолітніх дітей до позову не додані, відомості про станом здоров`я чи з інших поважних причин, що перешкоджають виїхати до місця проживання Відповідача відсутні.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Суд враховує вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» … Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Розгляд справи судами з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням статті 6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання Відповідача є території, на яку не поширюється юрисдикція Шевченківського районного суду м. Харкова, суд вважає за необхідне передати цю цивільну справу до Верховинського районного суду Івано-Франківської області, до територіальної юрисдикції якого належить її розгляд.

На підставі викладеного, керуючись статтями 28, 31, 187, 258, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Справу №638/2410/26 передати за підсудністю до Верховинського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Малахова