Справа № 211/1457/24
Провадження № 2/211/87/26
У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження у справі

03 березня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Медведєвої А.Д.,

представника відповідача Стельмаха І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчого судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання представника відповідача Стельмаха Івана Васильовича про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1090/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги», -

встановив:

представник позивача адвокат Лісовий Денис Олександрович від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Міністерства юстиції України та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1090/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги».

Ухвалою суду від 11.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

18.03.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача Стельмаха Іваном про закриття провадження у цивільній справі на підставі п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача ОСОБА_1 із наказом Міністерства юстиції України №1090/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги», яким скасовано рішення від 17.08.2018 №42589904, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М., про державну реєстрацію права власності від 17.08.2018 №42589904.

Таким чином, предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про набуття права власності на нерухоме майно. Правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із житлових відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на спірні приміщення внаслідок реєстрації цього нерухомого майна за фізичною особою.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі №825/642/18, 29 січня 2019 року у справі №803/1589/17, 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

У відповідності за ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд вважає, що ним правомірно було відкрито провадження у справі та відсутні підстави для закриття провадження у справі на п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Крім того, у провадженні Довгинцівського районного суду перебувала цивільна справа №211/2047/21 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу. Рішенням суду від 10.10.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасувано наказ Міністерства юстиції України № 1090/5 від 24.03.2021 Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2024 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2023 - скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1090/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги» - відмовити. Підставою для відмови у задоволенні позову апеляційна інстанції вказала, що Криворізька міська рада у спорі про скасування рішення Міністерства юстиції України, в якому така вимога заявлена як основна, є неналежним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, наведені обставини не позбавляють позивача можливості захистити свої права, шляхом звернення до суду з позовом, правильно визначивши суб`єктний склад учасників спірних правовідносин.

У відповідності за ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, подавши до суду 05.03.2024 позов повторно позивач зазначив вже не Криворізьку міську раду, а Міністерство юстиції України.

Враховуючи викладене вище, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 255, 260 ЦПК України, суд-

постановив:

у задоволенні клопотання представнику відповідача Стельмаху Івану Васильовичу про закриття провадження - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 березня 2026 р.

Суддя Д.М.Ніколенко