Ухвала

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 626/20/25

провадження № 61-827ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішень суду про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки, призначення опікуна та про поновлення цивільної дієздатності, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Берестинська міська рада Харківської області в особі органу опіки та піклування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування рішень суду про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки, призначення опікуна та поновлення цивільної дієздатності особи, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Берестинська міська рада Харківської області в особі органу опіки та піклування.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13 липня 2011 року у цивільній справі № 2021/2-0-27/11 визнаний недієздатним. Відповідно до рішення Красноградського районного суду Харківської області у цивільній справі №2021/2-0-49/11 від 05 жовтня 2011 року над ОСОБА_1 встановлено опіку, призначено опікуном його матір - ОСОБА_3 . Згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області у цивільній справі № 626/1939/22 від 09 листопада 2022 року опікуном ОСОБА_1 призначено його брата - ОСОБА_2 . Заявник зазначає, що він є жертвою серійних злочинів, які зазначені у зверненні в Інтерпол. Недієздатним його визнано на підставі неправдивого висновку лікарів психіатрів згідно завідомо незаконного рішення суду, однак заявник стверджує, що завжди був здоровою людиною та залишається таким. Вважає, що здатний своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Рішенням Берестинського районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що:

згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 453 від 02 липня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдної форми, параноїдного синдрому, безперервного типу перебігу з помірно вираженим дефектом особистості і наявний у нього хронічний стійкий психічний розлад є таким, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підстави для скасування рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатним та поновлення цивільної дієздатності станом на теперішній час відсутні.

ОСОБА_1 13 січня 2026 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Берестинського районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, якою указане рішення залишено без змін (повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року).

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. При цьому в ухвалі було вказано, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У лютому 2026 року особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 20 січня 2026 року, зокрема, подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу (постанову) суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його заяви.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 , вказуючи у скарзі як оскаржене судове рішення ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, посилається на постанову Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, якою рішення Берестинського районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року залишено без змін.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 щодо підстав касаційного оскарження судового рішення зазначив, що суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Разом з тим підстави касаційного оскарження судових рішень належним чином не обґрунтовано.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи і містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення і у ній відсутнє обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Посилаючись у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначає постанову (постанови) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Окрім цього, повернення касаційної скарги не є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки повернення касаційної скарги не обмежує право особи в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат