26.01.26 Справа №469/50/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 січня 2026 року селище Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Тавлуя В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Надич В. В.,
учасники справи та їхні представники:
прокурор - Обращенко Ю. В.,
Миколаївської районної державної адміністрації - не з`явився,
відповідачка ОСОБА_1 - не з`явилася,
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване
господарське підприємство «Ліси України» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратурив інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про витребування земельної ділянки,
Заступник керівника Миколаївської окружної прокуратурив інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації 18 вересня 2020 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив :
- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову та заяви про забезпечення позову.
У обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.12.2012 № 10затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0880 га (пасовища) для ведення садівництва в с.Коблеве.
У подальшому, рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» від 16.12.2014 № 31 затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0880 га (пасовища), що перебуває у власності ОСОБА_1 на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.
Право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 27.12.2014 року за № 8287242.
На думку прокурора, вказана земельна ділянка належить до земель державної власності державного лісового фонду, і її власником (розпорядником) є Миколаївська районна державна адміністрація, оскільки на час подання позову земельна ділянка розташована в межах села Коблеве Миколаївського району.
Прокурор вважає, що земельна ділянка, яка є предметом спору, має бути витребувана у ОСОБА_1 на підставі ст.387 ЦК України.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає наступне.
Так, спірна земельна ділянка належить до земель державної власності державного лісового фонду, розташована у кварталі 38 виділ 13 урочища «Коблево» Березанського лісництва та перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство» (на цей час - філії «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»).
При цьому, відповідно до ст. 56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 5 гектарів у складі селянських, фермерських та інших господарств.
Інші випадки законодавчої можливості перебування земель лісогосподарського призначення у приватній власності не передбачені.
Тобто, визначений ст.56 ЗК України виняток щодо можливості передачі ділянки у приватну власність не поширює свою дію на спірні правовідносини.
Окрім того, ч.1 ст.57 ЗК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним або комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких утворено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Таким чином, земельним і лісовим законодавством взагалі не передбачено можливість передачі у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення державної форми власності для ведення садівництва або для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.
Статтею 149 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, установлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Частиною 9 ст. 149 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить до повноважень Кабінету Міністрів України. Отже, законодавцем визначено, що розпорядження землями державної власності, у тому числі вилучення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб, на час виникнення спірних правовідносин, належало до виключних повноважень Кабінету Міністрів України. Водночас, за інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 10.04.2024 № 8707/0/2-24 та інформацією Миколаївської районної державної адміністрації від 24.05.2024 № 2149/02-19-24 рішення про вилучення, зміну цільового призначення, припинення права постійного користування земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство» (наразі філії «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), не приймалося. Також відповідно до інформацій Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) від 23.11.2023 № 937 заяви про відмову від права постійного користування, згода на вилучення та припинення права постійного користування землями державного лісового фонду не надавалась.
Отже, вказане свідчить про те, що спірна земельна ділянка на час її реєстрації у Державному земельному кадастрі, а також передачі її у приватну власність і на теперішній час, належить до земель державного лісового фонду та не вилучалась з постійного користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства.
Згідно вимог ст. ст. 122, 149 ЗК України, Коблівська сільська рада наділена повноваженнями на розпорядження виключно землями комунальної власності.
Однак, усупереч вищевказаних вимог законодавства, з перевищенням наданих законом повноважень, Коблівською сільською радою прийнято оскаржуване рішення, яким в односторонньому та позасудовому порядку припинено право постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» (на цей час - ДСГП «Ліси України») земельною ділянкою державного лісового фонду, а в подальшому передано її у приватну власність для ведення садівництва.
Окрім того, формування за рахунок державного лісового фонду спірної земельної ділянки супроводжувалось фактичною незаконною зміною її цільового призначення, всупереч ч. 1 ст. 20 ЗК України, ст. 57 ЛК України.
Призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч. 8 ст. 118 та ч. 3 ст. 20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 1861ЗК України установлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає погодженню з органом лісового господарства.
Водночас, відповідно до інформацій Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) від 23.11.2023 № 937 вилучення та припинення права постійного користування землями державного лісового фонду не відбувалось, згода на зміну цільового призначення не надавалась.
Таким чином, спірне рішення прийнято за відсутності погодження органу лісового господарства.
Отже, земельна ділянка вибула із власності держави та з постійного користування ДП «Очаківськоге ЛМГ» поза волею належного власника.
Статтею 21 ЗК України установлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Крім того, при прийнятті вказаного рішення Коблівською сільською радою не прийнято до уваги й місцезнаходження спірної земельної ділянки.
Так, статтею 88 Водного кодексу України (далі ВК України) та ст. 60 ЗК України передбачено, що з метою охорони водних об`єктів уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Згідно ст. 85, 88 ВК України, статей 59, 84 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.
Відповідно до ст. 90 ВК України та ст. 62 ЗК України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.
Прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону.
Натомість, на цей час з огляду на зміни в законодавстві, спірна земельна ділянка розташована за межами прибережної захисної смуги Чорного моря.
При прийнятті Коблівською сільською радою рішень про надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для садівництва та подальшої зміни її цільового призначення допущено також порушення законодавства у сфері містобудування.
Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку є підставою для відмови у наданні органом виконавчої влади дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вулично-дорожня мережа призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.
До об`єктів благоустрою населених пунктів, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж Закону, відносяться території загального користування до яких, окрім іншого, належать вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.
Частиною 1 ст. 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Згідно з п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Крім того, факт накладення спірної земельної ділянки на землі загального користування підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 29.04.2023, складеним посадовими особами Коблівської сільської ради, та фотоматеріалами, долученими до нього.
22 січня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.125).
17 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.153).
У судовому засіданні прокурор Обращенко Ю.В. заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник Миколаївської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився. У наданій суду заяві Миколаївська районна державна адміністрація просила суд розглянути справу за відсутності її представника та задовольнити позов.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», у судове засідання не з`явився. У наданій суду заяві Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» просило суд розглянути справу за відсутності її представника та задовольнити позов.
Відповідачка ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, не повідомила про причину своєї неявки, відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову до суду не надала.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з того, що відповідачка неодноразово не з`являлася у судові засідання, суд зі згоди прокурора ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення прокурора, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи, а саме, з досліджених судом документів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, вбачається, що Рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26.12.2012 № 10 затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0880 га (пасовища) для ведення садівництва в с. Коблеве (а.с.35).
Рішенням Коблівської сільської ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» від 16.12.2014 № 31 затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0880 га (пасовища), що перебуває у власності ОСОБА_1 на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.37).

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 27.12.2014 за № 8287242 (а.с.51).

Прокурор вважає відведення Коблівською сільською радою земельної ділянки площею 0,0880 га (пасовища) з кадастровим номером :12:043:0201 у приватну власність ОСОБА_1 та подальшу зміну цільового призначення вказаної ділянки незаконним, і просить суд витребувати її на користь держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Вказана норма закону узгоджується з положеннями ст.5 Лісового кодексу України, відповідно до якої до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до положень ст.56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

За приписами ч.4 ст.84 ЗК України до земель, які не можуть передаватись із державної у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі селянських, фермерських та інших господарств.

Інших випадків перебування земель лісогосподарського призначення у приватній власності, законом не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним або комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких утворено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Таким чином, можливість передачі у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення державної форми власності для ведення садівництва або для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, земельним і лісовим законодавством не передбачено

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка площею 0,0880 га з кадастровим номером :12:043:0201 не є замкнутою, оскільки вона не відокремлена природними (болотами, водоймами, пустирями тощо) або штучно створеними (просіками, елементами рельєфу, протипожежними ровами) розривами та не перебувала у складі угідь будь-яких селянських, фермерських та інших господарств.

Будь яких доказів зворотнього відповідачкою суду не надано.

Відповідно до Інформацій Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м.Миколаїв) від 23.11.2023 року №937 за матеріалами лісовпорядкування земельна ділянка з кадастровим номером :12:043:0201, на час виникнення спірних правовідносин, належала до земель державного лісового фонду та повністю була розташована у кварталі № НОМЕР_1 виділ 13 урочища «Коблево» Березанського лісництва (а.с. 61).

Зазначені землі державного лісового фонду урочища «Коблево» перебували у постійному користуванні філії «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», яка є правонаступником ДП «Очаківське ЛМГ» на підставі акта на право користування землею від 15.11.1964, Планшету №4 лісовпорядкування 2003 року та Таксаційного опису Березанського лісництва.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України надання у власність земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після припинення права користування нею в порядку, визначеному законодавством.

Згідно зі ст.141 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття Рішення, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки, у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 149 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття заначеного вище рішення, передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно частини 3 цієї статті сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог ст.150 цього Кодексу.

За змістом ст.ст.122, 149 ЗК України, Коблівська сільська рада наділена повноваженнями на розпорядження виключно землями комунальної власності.

Частиною 9 ст. 149 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, законодавцем визначено, що розпорядження землями державної власності, у тому числі вилучення земель державного лісового фонду для нелісогосподарських потреб, на час виникнення спірних правовідносин, належало до виключних повноважень Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, за наявною у матеріалах справах Інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 10.04.2024 року №8707/0/2-24 та Інформацією Миколаївської районної державної адміністрації від 24.05.2024 року №2149/02-19-24 рішення про вилучення, зміну цільового призначення, припинення права постійного користування земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство» (на час подання позову «Миколаївське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), не приймалося (а.с.69, 76).

Також, відповідно до Інформацій Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) від 23.11.2023 року № 937 заяви про відмову від права постійного користування, згода на вилучення та припинення права постійного користування землями державного лісового фонду не надавалась (а.с.61).

Таким чином, судом встановлено, що всупереч вищевказаних вимог законодавства, Коблівською сільською радою з перевищенням наданих законом повноважень, прийнято рішення, яким в односторонньому порядку припинено право постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» (на час звернення прокурора з позовом - ДСГП «Ліси України») земельною ділянкою державного лісового фонду, яку в подальшому передано у приватну власність для ведення садівництва.

Також, судом встановлено, що формування за рахунок державного лісового фонду спірної земельної ділянки супроводжувалось фактичною незаконною зміною її цільового призначення, всупереч ч.1 ст.20 ЗК України, ст 57 ЛК України.

Так, частиною 1 ст.20 ЗК України установлено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 та ч. 3 ст. 20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.1861 ЗК України установлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає погодженню з органом лісового господарства.

Водночас, відповідно до Інформацій Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м.Миколаїв) від 23.11.2023 року №937 вилучення та припинення права постійного користування землями державного лісового фонду не відбувалось, згода на зміну цільового призначення не надавалась.

Таким чином, оскільки Рішення, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку прийнято за відсутності погодження органу лісового господарства, є підстави для висновку, що земельна ділянка вибула із власності держави та з постійного користування ДП «Очаківськоге ЛМГ» поза волею належного власника.

Крім того, при прийнятті вказаного рішення Коблівською сільською радою не прийнято до уваги й місцезнаходження спірної земельної ділянки.

Статтею 88 Водного кодексу України (далі ВК України) та ст.60 ЗК України передбачено, що з метою охорони водних об`єктів уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Згідно ст. 85, 88 ВК України, статей 59, 84 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Відповідно до ст. 90 ВК України та ст. 62 ЗК України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

Відповідно до Інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 24.05.2024 року №1166/10 земельна ділянка з кадастровим номером :12:043:0201 на момент її відведення Коблівською сільською радою 26.12.2012 накладалась на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу шириною не менше 2 км водного об`єкта Чорне море.

Вказане також підтверджується даними Національної кадастрової системи ДЗК Державного земельного кадастру, до якого органами прокуратури отримано доступ у встановленому законодавством порядку та геопорталу «Ліси України» - веб ресурсу надання публічного та авторизованого доступу користувачам до інформації про ліси України (за посиланням https://forestry.org.ua/),згідно з якими зазначена земельна ділянка розташована на відстані 470 метрів від урізу води Чорного моря.

Крім того, відповідно до Інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 07.12.2022 року №10-14-0.130-2376/2-22 земельна ділянка з кадастровим номером :12:043:0201 розташована в зоні дії обмежень: 011:000501:00000030 водоохоронна зона (а.с.38-50).

Отже, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :12:043:0201 на момент надання входила в межі прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому відповідно до вимог земельного та водного законодавства не могла бути передана у приватну власність.

Крім того, при прийнятті Коблівською сільською радою рішень про надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для садівництва та подальшої зміни її цільового призначення допущено також порушення законодавства у сфері містобудування.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку є підставою для відмови у наданні органом виконавчої влади дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Містобудівною документацією, чинною на момент прийняття рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та зміни її цільового призначення, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений розпорядженням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 05.03.1985 № 91-р та постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 № 112.

Згідно з вступом до пояснювальної записки Проект є основою для розробки проектів планування та забудови населених пунктів, промислових та сільськогосподарських комплексів, зон відпочинку та туризму, а також вибору та відведення земельних ділянок для різноманітних потреб.

При цьому, згідно з підрозділом 4 розділу V Проекту установлено, що в 3-х кілометровій зоні Чорноморського узбережжя будівництво інших об`єктів забороняється.

Відповідно до Інформації Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної військової адміністрації від 26.03.2024 та від 25.09.2024 року надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :12:043:0201 з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення (для ведення садівництва) розташована на території рекреаційних закладів та не відповідає вимогам Проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області. Надання вказаної ділянки у приватну власність не відповідало зазначеній містобудівній документації та вимогам Водного кодексу України (а.с.57-59).

Таким чином, ведення садівництва, будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в трикілометровій зоні узбережжя Чорного моря суперечить містобудівній документації - Проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області та чинному містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам.

Таким чином, судом встановлено, шо спірна земельна ділянка на час її реєстрації у Державному земельному кадастрі, а також передачі її у приватну власність і на час розгляду справи, належить до земель державного лісового фонду та не вилучалась з постійного користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства.

Отже, земельна ділянка вибула із власності держави та з постійного користування ДП «Очаківськоге ЛМГ» поза волею належного власника з порушенням вимог лісового земельного законодавства.

Крім того, на момент передачі вказаної змельної ділянки у власність відповідача вона була розташована в зоні дії обмежень: 011:000501:00000030 водоохоронна зона, входила в межі прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому відповідно до вимог земельного та водного законодавства не могла бути передана у приватну власність.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц щодо земель водного фонду, заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на вилучення, зміну цільового призначення та надання у користування всупереч вимог Земельного кодексу України є неможливим.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а ст.ст.387, 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Задоволення вимоги по витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово- правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконного або самовільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно переданої у приватну власність із зміною цільового призначення, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в Ухвалі від 08.11.2023 у справі №369/473/15-ц зміну володільця земельної ділянки лісогосподарського призначення засвідчує державна реєстрація права власності на неї за іншою особою, ніж власник. У разі державної реєстрації права власності за володільцем-відповідачем, власник, який вважає, що його право власності порушує такий володілець, має право заявити вимогу про витребування відповідного нерухомого майна від того, за ким на останнє зареєстроване право власності.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель земель державної власності державного лісового фонду, її законний власник Миколаївська районна державна адміністрація вправі заявити вимогу про витребування цієї землі.

На підставі викладеного, відповідно до встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що для задоволення позовнх вимог Прокурора наявні підстави, передбачені ст. 387 ЦК України, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка має бути витребувана у ОСОБА_1 , що буде належним та ефективним способом захисту порушених інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь прокурора сплачений ним судовий збір

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про витребування земельної ділянки, задовольнити у повному обсязі.

Витребувати на користь держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації () з незаконного володіння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельну ділянку площею 0,0880 га з кадастровим номером :12:043:0201, право власності на яку 27.12.2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №8287243).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Миколаївської обласної прокуратури, , Банк ДКСУ м. Києва, р/р НОМЕР_3 , сплачений судовий збір у сумі 9005,00 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У зв`язку з тривалим припиненням енергопостачання Березанського районного суду Миколаївської області повний текст рішення складено 26 січня 2026 року.

Суддя: