Справа № 456/3855/25 Головуючий у 1 інстанції: Валовін Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/3535/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року в складі судді Валовін Ю.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

У липні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №6629257 від 31.03.2020 в розмірі 14338 грн. 44 коп та судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 6629257. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та акцептована ОСОБА_1 31.03.2020, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором.

Відповідачка здійснила всі необхідні дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, в подальшому на поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 перераховано грошові кошти у розмірі 3500,00 грн., який вказала відповідачка при оформленні Договору позики.

На умовах Договору позики (п. 2, Параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів) Позикодавець надав відповідачці грошові кошти (кредит) у гривні у розмірі 3500 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 30.04.2020 (п. 2), дата повернення позики (останній день), розмір процентів акційних у день становить 0,80% (п.2 розмір процентів акційних у день), розмір процентів на прострочену позику у день, становить 2,70% (п.2 процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) за днь).

01.04.2021 ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 016-010421 від 01.04.2021, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20231130/1 від 31.11.2023.

Згідно із Договором факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 та у відповідносі до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до гр. ОСОБА_1 , порядковий номер 12 згідно реєстру прав вимоги №20231130/1).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики станом на 25.06.2025 забогованість відповідачки перед позивачем становить 14338 грн. 44 коп., з яких залишок заборгованості за тілом - 3500,00 грн, залишок заборгованості по процентам - 8198,00 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам - 0, 00 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн., 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3% річних) - 637,78 грн. за період з 01.05.2020 по 23.02.2022), інфляційне збільшення - 2002,66 грн. за період з 01.05.2020 - 23.02.2022. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року вузадоволенні ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» відмовлено. Сплачений судовий збір залишено за позивачем.

Рішення суду оскажив позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», вважає незаконним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою презумпцію правомірності правочину, відповідно до котрої, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє ціивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду.

Так, реєструючись 31.03.2020 в особистому кабінеті на веб-сайті https://mycredit.ua позичальник ОСОБА_1 зазначила свій номер телефону НОМЕР_2 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 . Натиснувши відповідну кнопку для підписання заяви на укладення договору №3457311 від 31.03.2020 відбулось проходження ідентифікації, силами програмного забезпечення був згенерований одноразовий ідентифікатор ключа для ідентифікації особи, доступу до якого працівника ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» не мають, і вказаний ключ автоматично черех API-сервіс був надісланий на номер телефону позичальника, або електронну пошту, після введення якого ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію та підписання заявки, після чого була сформована відповідна довідка про ідентифікацію особи. В подальшому, після підписання заявки та ідентифікації особи був сформований Договір в електронній формі і аналогічно заявці та ідентифікації особиукладення такого відбулось шляхом публікації на веб-сайті в особистому кабінеті ОСОБА_1 . Після введення позичальником надісланого їй на номер телефону, вказаного в заявці або електронну пошту одноразового ідентифікатора , договір був підписаний. Наведене підтверджується п. 11 Договору позики №3457311 від 31.03.2020, в графі Електронний підпис - tvnn18DX7n.

Апелянт звертає увагу на те, що жодного заперечення зі сторони відповідачки про неналежність їй номеру телефона та/або електронної пошти, та/або непідписання/неукладення такою договору місцевому суду не подавалося.

Щодо переказу грошових коштів, то вказує на те, що ТОВ «ФК «Фінекспрес» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ та отримало Ліцензію НБУ. Між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» укладено договір №23-01-18/5 від 23.01.2018, відповідно до якого успішно перераховано кошти на платіжну картку зазначену у договорі позики позичальником, що стверджується довідкою за вих. №КД-000033649/ТНПП від 12.06.2025. Зазначений документ повністю відповідає ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», відноситься до первинного облікового документу, що складений в електронній формі.

Наголошує, що кредитор немає доступу до рахунків/карток, що зазначає позичальник при укладенні договору, і можливості перевірити такі. Тому вимагати у нового кредитора виписку по картці, доступ до котрої наявний лише у відповідача, суперечить як умовам договору, так і нормам закону.

Оскільки обов`язок у позивача є саме доказати факт перерахування коштів на картку, зазначену ОСОБА_1 у договорі, що у даній справі, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» успішно зроблено, а не як безпідставно вимагає місцевий суд - досліджувати зарахування коштів на картку котра належить відповідачу, надавати виписку по такій.

Просить скасувати заочне рішення Стрийського міськрайнного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задовольнити повністю, вирішити питання розподілу судових витрат .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 15 ЦК України, частина першастатті 16 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтувував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначив про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, клопотання про їх витребування не подавав.

Зокрема, встановлені судом фактичні обставини підтверджують наявність розбіжності у електронному підписі, яким відповідач ОСОБА_1 підписала договір позики № 6629257 від 31.03.2020, а саме у реквізитах позичальника вказано, що зазначений договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором tvnn18DX7n, в той час як з долученої позивачем довідки про ідентифікацію вбачається, що під час укладення договору відповідачу було скеровано одноразовий ідентифікатор Bb6jFlr5fp. Таким чином, достовірні докази того, що договір позики № 6629257 від 31.03.2020 був підписаний саме відповідачем ОСОБА_1 - відсутні.

Також, позивачем не надано первинних платіжних документів або виписок з рахунку відповідача, які б підтверджували факт перерахування первісним кредитором коштів відповідачу ОСОБА_1 . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, однак позивачем не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу встановити факт перерахування первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на картковий рахунок ОСОБА_1 позики у сумі 3500,00 грн.

Таким чином суд, дослідивши докази в справі, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, оцінивши їх належність, достовірність та достатність, дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні достовірні докази підписання відповідачкою ОСОБА_1 договору позики № 6629257 від 31.03.2020, за яким позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 14 338,44 грн, а також відсутні достатні докази, які б підтверджували факт перерахування коштів первісним кредитором на картковий рахунок ОСОБА_1 за вказаним договором позики.

Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що 31.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 6629257.

Договір укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та акцептована гр. ОСОБА_1 31.03.2020 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), заявки на укладення договору №6629257 від 31.03.2020 про прийняття пропозиції ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» укласти договір позики.

У п. 2 договору позики визначено суму позики - 3500, грн., дата надання позики - 31.03.2020 дата повернення позики - 30.04.2020, акційна процентна ставка/день - 0,80%, розмір процентів на прострочену позику у день - 2,70 %, розмір процентів на позику річний -292,00 %, розмір процентів на прострочену позику річний - 985,50 %, вартість позики за весь строк, на який видано позику, у % - 24 %, вартість позики за весь строк, на який видано позику, у грн. - 840,00 грн. загальна вартість позики та процентів, у грн. - 43400,00 грн.

Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, та випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку (п. 3 договору).

Згідно із п. 4. Договору позики, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: позичальник ознайомився на сайті https://mycredit/ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів к позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit/ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору його зрозумілі; позичальник надав дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання сторонами зобов`язань за цим договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент персональних даних позичальника та інформації про укладення і виконання цього договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів позикодавця та повного виконання зобов`язань за цим договором, а також на відступлення прав вимоги за цим договором; при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення; позичальник надав позикодавцю (та його довіреним особам) дозвіл телефонувати та направляти йому інформаційні повідомлення, претензії, вимоги про сплату, та використовувати для цього будь-які доступні канали зв`язку з позичальником, включаючи телефон, аканти, соцмережі, електронну пошту, і т.д.

Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 5 договору).

Договір укладений в результаті зваженого рішення сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6,627 ЦК України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 6 договору).

Зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускаються, якщо інше не встановлено законом чи Правилами (п. 7 договору).

Позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежну виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього договору, Правил та чинного законодавства (а.с. 8).

Місцем виконання цього договору є місцезнаходження позикодавця. Претензії приймаються за адресою позикодавця (п. 9 договору).

Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору (п. 10 договору).

Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором tvnn18DX7n.

Відповідачка, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3500,00 грн, на поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний відповідачкою при оформленні договору позики.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», 31.03.2020 здійснив переказ грошових коштів в сумі 3500,00 гн. за номером платіжною картки № НОМЕР_1 .

01 квітня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладений договір факторингу №016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» такі права вимоги та сплатити ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.

Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого ТОВ «Сіроко Фінанс» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» прав вимоги.

На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором позики № 6629257 від 31.03.2020, укладеним з відповідачкою ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог № 016-010421 від 30.04.2021, за яким перейшло право вимоги за договором № 6629257 від 31.03.2020, позичальником за яким є ОСОБА_1 , сума заборгованості за тілом 3500,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування - 8198,00 грн. Загальна сума заборгованості - 11698,00 грн.

30 листопада 2023 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладений договір факторингу № 20231130/1, згідно умов якого, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до фактора прав вимоги.

На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором позики № 6629257 від 31.03.2020 року, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №20231130/1 від 25.06.2025, за яким перейшло право вимоги за договором № 6629257 від 31.03.2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 , сума заборгованості за тілом 3500,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування - 8198,00 грн. Загальна сума заборгованості - 11698,00 грн.

Листом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомив ОСОБА_1 про зміну кредитора з ТОВ «Сіроко Фінанс» на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та необхідність сплатити борг за договором позики №6629257 від 31.03.2020 року в сумі 11698,00 грн.

Згідно із детальним розрахунком заборгованості (виписка з особового рахунку) ОСОБА_1 , станом на 25.06.2025 за договором позики № 6629257 від 31.03.2020 у позичальника рахується заборгованість в сумі 14338 грн. 44 коп, з яких: залишок заборгованості за тілом - 3500,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування позикою - 8198, 00 грн., 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 (3% річних) - 637,78 грн (період нарахування 01.05.2020-23.02.2022), інфляційне збільшення - 2002,66 грн. (період нарахування 01.05.2020-23.02.2022).

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що матеріали справи не містять достовірних доказів, що договір позики № 6629257 від 31.03.2020 був підписаний саме відповідачем ОСОБА_1 . Встановивши розбіжність одноразових ідентифікаторах, а саме у реквізитах позичальника вказано одноразовий ідентифікатор - tvnn18DX7n, в той час як з долученої позивачем довідки про ідентифікацію вбачається, що під час укладення договору відповідачу було скеровано одноразовий ідентифікатор Bb6jFlr5fp, суд першої інстанції не врахував, що довідка про ідентифікацію особи формується під час підписання Заявки на укладення договору, в той час як сам договір підписано повторним згенерованим одноразовим ідентифікатором ключа для ідентифікації особи. Таким чином, Договір позики підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором tvnn18DX7n. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

На виконання умов Договору, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» вчинено дії з переказу коштів на карту позичальника, вказану ним під час укладення Договору позики.

Натомість, відповідачкою не надано жодних доказів того, що кошти нею не отримані, або ж картка їй не належить. За таких обставин, підстав вважати, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт перерахування первісним кредитором коштів відповідачу ОСОБА_1 - немає.

Як відчать матеріали справи, позивачем доведено факт переходу до нього право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 6629257 від 31.03.2020 на підставі договору факторингу № 20231130/1 від 30.11.2023.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на час подання позову відповідачка не виконала свої зобов`язання, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог не грунтуються на встановлених обставинах спразви.

В свою чергу, звертаючись із позовом про стягнення заборгованості, позивач просив стягнути заборгованість за основним боргом, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, процентами нарахованими на прострочену заборгованість, 3% річних та інфляційне збільшення.

Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.

Так, у позові позивач просив стягнути залишок заборгованість за тілом кредиту в сумі 3500,00 грн. та залишок заборгованості по відсоткахв сумі 8198,00 грн, проте колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Зі змісту договору позики № 6629257 від 31.03.2020 вбачається, що строк позики (строк договору) становить 30 днів - з 31.03.2020 по 30.04.2020.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.

Відтак, нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором позики здійснюється лише до 30.04.2020 включно.

Виходячи з узгоджених між сторонами умов Договору позики, а саме суми позики 3500,00 грн., базової процентної ставки 1,60%, (оскільки підстави для застосування процентної акційної ставки 0,80% в день відсутні), у період з 31.03.2020 по 30.04.2020 розмір відсотків за користування позикою становить 1680,00 грн. (3500,00*1,60%*30=1680,00 грн.). Відтак, розмір заборгованості за процентами в сумі 8198,00 грн., який розрахований позивачем, не узгоджується з матеріалами справи та не підтверджений належеними доказами.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача станом на 30.04.2020 становить 5180,00 грн, з яких 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1680,00 грн. - заборгованість за відсотками.

При цьому вважати, що позичальник ініціював перед первісним кредитором продовження строку користування кредитом на тих же умовах, підстав немає.

Щодо стягнення відсотків за період з 01.05.2020 по 23.02.2022, нарахованих позивачем з розрахунку 3% річних та інфляційне збільшення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові №910/4518/165 від квітня 2023 року ВП ВС висловила позицію щодо підходів до визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, зазначивши, що у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Водночас суд звертає увагу, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але невиключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення нарахованих 3% річних в розмірі 637,78 грн. та вимоги про стягнення інфляційних витрат в розмірі 2002,66 грн. задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" зазначені нарахування підлягають списанню кредитодавцем, а в даному випадку позивачем, як його правонаступником.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до такого висновку.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).

Згідно із висновком у додатковій постанові Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.

Згідно з частини 2 статті 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що: «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до Договору про надання правової допомоги №20250623-4ш від 23.06.2025 року, укладеного між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «Артеміда-Ф», предметом договору є надання професійної правничої допомоги зі захисту його прав у справі за позовом клієнта до ОСОБА_1 за Договором позики №6629257 від 31.03.2020 року (п. 1.2., 1.2.1.). У п.п. 4.2., 4.3, 4.4. Договору визначено, що уразі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000,00 грн. у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення.

В свою чергу, в апеляційній скарзі адвокат Бачинський О.М. заявив клопотання про стягнення на користь його довірителя із відповідачки понесених судових витрат на правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 6000,00 грн.

Встановлено, що адвокат Бачинський О.М. на підставі Договору №20250922-4 від 22.09.2025 року надавав ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді. Згідно із розрахунком суми судових витрат, адвокатом при розгляді справи апеляційним судом надані такі послуги: ознайомлення з рішенням суду, аналіз судової практики, підготовка та направлення апеляційної скарги на рішення суду тощо. Сума витрат на правничу допомогу складає 6000 грн.

Згідно із п.п. 4.2., 4.3, 4.4. Договору визначено, що уразі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 6000,00 грн. у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц висловила позицію про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 ).

Відтак вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задовлення позовних вимог ТОВ «Артеміда-Ф», відповідно винагорода адвоката буде становити 4600,00 грн, з яких 2500,00 грн - за правову допомогу надану в суді першої інстанції та 2100,00 грн. - за правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції, що буде відповідати принципу пропорційності, співмірності та обгрунтованості.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ТОВ «Артеміда-Ф» сплачено 2422,40 грн., а за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Артеміда-Ф» підлягають задоволенню частково, розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Артеміда-Ф» за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій становить 2187 грн. 83 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити частково.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором позики № 6629257 від 31.03.2020 в розмірі 5180 (п`ять тисяч сто вісімдесят) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2187 грн. 83 коп. судового збору та 4600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а загалом 6787 (шість тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 83 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тектсу постанови.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2026 року.

Головуючй А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк