ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1060/25

Провадження № 22-ц/820/320/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: апелянтки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/1060/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року, в складі судді Цішковського В.А., за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер :12:010:0039, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1000 кв.м., кадастровий номер :12:010:0039, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 має право на спадкування після смерті ОСОБА_2 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Дембицькою І.М. та зареєстрований в реєстрі за №918.

Однак, позивачці було відмовлено нотаріусом у оформлені спадкових прав на спірну земельну ділянку, у зв`язку із тим, що на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 24 вересня 2004 року.

ОСОБА_3 є дочкою померлої ОСОБА_2 , яка є громадянкою російської федерації, тривалий час постійно проживає в росії, спадщину не прийняла, а також житловий будинок по АДРЕСА_1 , фактично в дар не прийняла, з часу укладення договору дарування будинком не володіла та не користувалась. Тому, на підставі ст. 392 ЦК України просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер :12:010:0039.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :12:010:0039, не увійшла до складу спадщини, оскільки відповідно до договору дарування від 24.09.2004 року, подаровано для ОСОБА_3 житловий будинок з господарським будівлям та спорудами по АДРЕСА_1 , які розміщені на цій земельній ділянці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянтка вважає, що якщо заявлені вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення. Без залучення належних відповідачів у справі, позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Зазначила, що державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., кадастровий номер :12:010:0039, ОСОБА_2 отримала 02 жовтня 2007 року, тобто через три роки після укладення договору дарування. Апелянтці, після спілкування із ОСОБА_3 , яка на даний час проживає в російській федерації, стало відомо, що вона жодного доручення на ім`я ОСОБА_1 в дар житлового будинку АДРЕСА_1 у 2004 році не надавала, будинок як подарунок не отримувала та не бажає отримати в подальшому. Також, не оформляла у свою власність земельну ділянку.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 12 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала з підстав, наведених в ній.

Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення апелянтки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хмельницькому померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20 березня 2024 року.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 11 листопада 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Дембицькою І.М. та зареєстрований в реєстрі за №918, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1

13 вересня 2024 року на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №432/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

24 вересня 2004 року ОСОБА_2 (даруватель) та ОСОБА_1 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є. 13 вересня 2004 року, за реєстровим №2583, від імені ОСОБА_3 (обдарована), уклали договір дарування, згідно з яким дарувателька подарувала, а обдарована в особі представника прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є., зареєстровано в реєстрі за №2707.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , зареєстрований в Старокостянтинівському БТІ в реєстровій книзі №7 під реєстровим №803 за ОСОБА_3 , згідно з договором дарування від 24 вересня 2004 року.

02 жовтня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107407, відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 07 вересня 2004 року за №20 (п. 12) є власником земельної ділянки площею 1000 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107407 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 42.

Відповідно до плану меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :12:010:0039.

12 березня 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори роз`яснено ОСОБА_1 , що видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер :12:010:0039, площею 1000 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , неможливо у зв`язку із тим, що на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 24 вересня 2004 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні іншої особи, переходить право користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункти 40, 41).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, від 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, від 26 вересня 2023 року у cправі № 910/2392/22).

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (постанова Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі №932/163/21).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 вказано, що "процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. При цьому суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18".

В даній справі, позивачка, звертаючись до суду, просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер :12:010:0039, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, 24 вересня 2004 року ОСОБА_2 (даруватель) та ОСОБА_1 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є. 13.09.2004 року, за реєстровим №2583, від імені ОСОБА_3 (обдарована), уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є., зареєстровано в реєстрі за №2707, відповідно до якого дарувателька подарувала, а обдарована в особі представника прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № від 06.03.2025) за ОСОБА_3 15 жовтня 2004 року зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

02 жовтня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107407, відповідно до якого остання на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 07 вересня 2004 року за №20 (п. 12) є власником земельної ділянки площею 1000 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Апелянтка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок, власником якого є ОСОБА_3 .

Разом з тим, вимога про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер :12:010:0039, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 пред`явлена до Старокостянтинівської міської ради, вимоги до належної відповідачки ОСОБА_3 позивачка не заявляла.

Оскільки заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд в силу своїх повноважень, передбачених ст. ст. 367, 374 ЦПК України, вказаних порушень усунути не може, так як спір між належними сторонами попередньо повинен розглядатись судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог, проте помилився щодо мотивів, то оскаржене рішення належить змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 січня 2026 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко