Справа № 298/1944/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року у справі № 298/1944/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (надалі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №847858054 від 24.04.2021 у розмірі 38 237,75 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу 6000,00 грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 24.04.2021 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідач уклали у формі електронного документа з використанням електронного підпису кредитний договір № 847858054 (надалі - Кредитний договір). Відповідачем кредитний договір підписано електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV89P6B. Так, 24.04.2021 о 3:54:03 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «так», що є підтвердженням підписання договору. Умовами вказаного договору передбачено що кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 10 750 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (п. 1.1.). Відразу після вчинення вказаних дій відповідачем ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» 24.04.2021 перерахувало грошові кошти в сумі 10 750 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 . Отже, первісний кредитодавець свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі.

28.11.2018 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчувався 28 листопада 2019 року, та дія такого в подальшому продовжувалась відповідними договорами.

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №140 від 29.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 25 133, 50 грн. Тобто, право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 29.06.2021, відповідно до підписання.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії вказаного Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 3009/24 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.

Позивач зазначив, що на момент подання позовної заяви заборгованість за кредитним договором № 847858054 від 24.04.2021 становить 38 237,75 грн, яка складається з 10 750 грн - заборгованості за кредитом та 27 487,75 - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

За наведених обставин позивач указує про наявність підстав для звернення до суду з вказаним позовом.

З врахуванням наведеного ТОВ «Юніт Капітал» просило суд стягнути із ОСОБА_1 , на свою користь заборгованість за кредитним договором № 847858054 від 24.04.2021 у розмірі 38 237,75 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 гривень.

Заочним рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», в інтересах якого діє адвокат Тараненко Артем Ігорович, оскаржило таке в апеляційному порядку та просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задовольнити у повному обсязі.

У своїх доводах щодо належної вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до боржника за кредитним договором, апелянт посилається на п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, яким визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Вказує, що відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру права вимог. Наданий позивачем витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу містить підписи сторін, які підтверджують перехід права вимоги від Клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора ТОВ «Таліон Плюс».

Вважає, що договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

Зазначає, що право вимоги за кредитним № 847858054 від 24.04.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 29.06.2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 140. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до Договру факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38 237,75 грн.

30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 3009/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру Боржників за договором факторингу № 30009/24 від 30.09.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38 237,75 грн.

Вважає, що позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором № 847858054 від 24.04.2021.

На думку апелянта, обставини та докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набував права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора після укладення кредитного договору 24.04.2021, які позивач набув у вересні 2024 року. А сам лише факт укладення Договору факторингу між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» у 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

В апеляційній скарзі апелянт наводить розрахунок сум судових витрат, які поніс у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 12 056 грн та які просить стягнути на свою користь із відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано. Натомість апелянт подав суду додаткові пояснення, в яких зокрема послався на постанову Верховного Суду від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25, у якій узагальнено судову практику щодо правомірності переходу права вимоги на підставі договору фактору від № 28/1118-01 від 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс».

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову у цій справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 24.04.2021 було укладено кредитний договір № 847858054 на суму 10 750 грн у електронній формі з використанням електронного підпису (а.с.20-39).

Відповідно до пункту 1.1 договору кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 10 750 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. На підставі пункту 1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі дисконтний період). Сторони погодили, що встановлений в пункті 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 620,50 процента річних, що становить 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування ними.

За умови продовження строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.3 договору з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної сплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються, застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що складають 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

За змістом пункту 1.7.2 договору з наступного після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щодення сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (а.с.20-24).

На підставі платіжного доручення АТ «ТАСКОМБАНК» від 24.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено переказ Завадському І.І.. за договором № 847858054 від 24.04.2021 у сумі 10 750 грн для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 56, 57, 58).

За змістом заявки на отримання грошових коштів в кредит від 24.04.2021 зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий органом 2126, 23.03.2020, РНОКПП НОМЕР_3 , адресу квартира АДРЕСА_1 , номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_1 (а.с.37).

З огляду на вище наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт укладення Кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем та факт отримання останнім кредитних коштів у сумі 10 750 грн.

28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктами п.3.1.1. - 3.1.3 Договору визначено порядок сплати фінансування належної до сплати суми грошових коштів, що встановлюється у кожному Реєстрі прав вимог окремо і сплачується фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами Реєстру прав вимог, якщо інші умови не погоджені шляхом укладання додаткових угод. Фінансування сплачується на рахунок, зазначений у Розділі 13 Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

Згідно з п.4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку.

Додатковими угодами від 28.11.2019 року, від 31.12.2020 року, від 31.12.2021 року, від 31.12.2022 року, від 31.12.2023 року продовжувався строк дії вищевказаного договору факторингу.

У подальшому, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020.

30.09.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 3009/24.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 847858054 від 24.04.2021 на підставі договору факторингу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факт передання права грошової вимоги за договором кредитної лінії № 847858054 від 24.04.2021 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до «Юніт Капітал».

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За кредитним договором банка бо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1054ЦК України).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 виснувано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Згідно п. 3.1.2 фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, тому позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».

Твердження позивача в апеляційній скарзі про неврахування судом першої інстанції передання прав вимоги відповідно до реєстрів боржників та укладення додаткових угод, якими неодноразово продовжувався строк дії договорів факторингу, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки реєстри боржників та додаткові угоди самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника ОСОБА_1 , а є додатками до договору та його невід`ємними частинами.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, предметом відступлення за яким є вимоги, що виникнуть у майбутньому (майбутня вимога), апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно, за змістом вказаної норми ч. 1 ст. 1078 ЦК України можливо передати за договором факторингу право грошової вимоги, строк платежу за якою ще не настав, тобто право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), але на день передачі такого майбутнього права (укладення договору факторингу) саме зобов`язання вже має існувати.

Оскільки в даній справі Договір факторингу було укладено за два з половиною роки до підписання Кредитного договору № 84858054 від 24.04.2021, на момент відступлення не існувало жодного зобов`язання позичальника, а грошова вимога не існувала ані юридично, ані фактично.

Оскільки на момент укладення спірного договору факторингу фактор не був кредитором, а боржник ще не існував як сторона зобов`язання, між учасниками спірних правовідносин був відсутній будь-який правовий зв`язок. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем фактично створені умови, за яких позичальник буде обмежений у захисті своїх прав за формальної наявності низки договорів факторингу, що суперечить принципу правової визначеності.

Враховуючи, що кредитний договір не містить посилань на вказаний договір факторингу, а вимога не була індивідуалізована (згідно з висновками Верховного Суду у справі № 727/2790/25), автоматичного переходу прав не відбулося. Таким чином, відсутність правового зв`язку між учасниками на момент факторингу унеможливлює відступлення такої вимоги як «майбутньої».

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів:

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Головуючий

Судді: