ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5986/24 Номер провадження 22-ц/814/676/26Головуючий у 1-й інстанції Мирошникова О. Ш. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Обідіної О. І.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2025 року, ухваленого в місті Лубни під головуванням судді Мирошникової О. Ш., дата складення повного рішення суду 13 серпня 2025 року

у цивільній справі за позовом заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Олега Безцінного в інтересах держави до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди, скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.02.2025 (а. с. 91-106, т. 1), остаточно просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 30.03.2022, укладений між Лубенською міською радою та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 2 га, яка розташована за межами села Малий В`язівок Лубенського району Полтавської області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 , яке зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора від 26.07.2022, індексний номер 64318656 та припинити право оренди на цю земельну ділянку ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути цю земельну ділянку у розпорядження Лубенської територіальної громади в особі Лубенської міської ради; стягнути з відповідачів на користь прокуратури судовий збір у сумі 9 084 грн.

Позов мотивовано тим, що рішенням Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 23.03.2022 «Про затвердження проєктів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання в оренду» затверджено проєкт землеустрою щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :06:002:0010, загальною площею 2,0000 га, що знаходиться за межами с. Малий В`язівок, Лубенського району за цільовим призначенням - для городництва.

У подальшому, 30.03.2022 між Лубенською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Проте, 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28.04.2021, яким внесено зміни до статті 36 Земельного кодексу України щодо площі земельної ділянки, яка надається громадянину в оренду для городництва, та не може перевищувати 0,6 га.

Відтак, Лубенській міській раді при реалізації владних управлінських функцій необхідно було застосовувати ту норму права, яка була чинною на момент прийняття рішення від 23.03.2022 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, чого у межах цих правовідносин міською радою не було дотримано.

Таким чином, рішення міської ради від 23.03.2022 прийнято з порушенням норм статті 36 ЗК України, за наслідком прийняття якого укладений 30.03.2022 між Лубенською міською радою та ОСОБА_1 договір оренди землі не відповідає нормам діючого законодавства та є підстави для визнання його недійсним.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 30.03.2022, укладений між Лубенською міською радою Лубенського району Полтавської області та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0010, площею 2,0 га, що знаходиться за межами села Малий В`язівок Лубенського району Полтавської області, дата державної реєстрації права 26.07.2022.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди громадянина ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0010, площею 2,0 га, розташовану за межами села Малий В`язівок Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Лубенської міської ради Нестеренко Л. М. від 26.07.2022, індексний номер 64318656 та припинити право оренди на вказану земельну ділянку громадянина ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0010, площею 2,0 га, розташовану за межами села Малий В`язівок Лубенського району Полтавської області, у розпорядження Лубенської територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто із Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області та ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви, у сумі по 4 542 грн з кожного.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог щодо порушення чинного законодавства Лубенською міською радою під час прийняття рішення від 23.03.2022 про передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 та укладення між відповідачами договору оренди земельної ділянки у розмірі, який перевищує законодавчо визначений, всупереч інтересам Лубенської територіальної громади, а відтак і держави.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Антіхович В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що договір оренди землі сам по собі не може бути недійсним, оскільки укладений на виконання чинного рішення органу місцевого самоврядування та укладений уповноваженою посадовою особою вказаного органу, а втрачає відповідність Закону лише у разі незаконності рішення, що йому передувало.

Оскільки в межах даної справи позовна вимога про скасування рішення Лубенської міської ради від 23.03.2022 не заявлялась, судом не вирішувалась, а відтак правових підстав для задоволення позову не було.

На думку апелянта, задоволення позову до вирішення вимоги про скасування рішення міської ради призводить до правової невизначеності, адже Лубенський міський голова після визнання недійсним договору оренди зобов`язаний виконати нескасоване існуюче рішення ради та повторно укласти договір оренди.

Вказує, що відповідач використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, заборгованість по орендній платі відсутня, будь-які звернення інших осіб, скарги, судові спори тощо щодо спірної земельної ділянки, відсутні.

Звертає увагу на те, що за наявності відповідного рішення органу публічної влади щодо передання у користування земельної ділянки особі в останньої виникають правомірні очікування мирно володіти майном (право користування). При цьому такі правомірні очікування є об`єктом правового захисту згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Вважає, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Лубенської окружної прокуратури просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 05.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га з цільовим призначенням для городництва шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:002:0067, що знаходиться за межами села Малий В`язівок, в оренду для городництва (а. с. 126, т. 1).

Рішенням Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 16.10.2020 надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення городництва, розташованої на території Засульської сільської ради за межами села Малий В`язівок, шляхом поділу земельної ділянки із кадастровим номером :06:002:002:0067 (а. с. 100, т. 1).

Рішенням Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 23.03.2022 «Про затвердження проєктів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання в оренду» затверджено проєкт землеустрою щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :06:002:0010, загальною площею 2,0000 га, що знаходиться за межами с. Малий В`язівок, Лубенського району за цільовим призначенням - для городництва. Вказану земельну ділянку надано в оренду ОСОБА_1 строком на 10 років (а. с. 23, т. 1).

На виконання вказаного рішення, 30.03.2022 між Лубенською міською радою, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, укладено договір оренди землі (а. с. 24 - 26, т. 1).

Відповідно до пунктів 1-2 Договору, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування для городництва земельну ділянку із кадастровим номером :06:002:0010, площею 2,0000 га, у тому числі ріллі 2,0000 га, що знаходиться за межами села Малий В`язівок Лубенського району. Строк договору оренди становить десять років. Розмір орендної плати - 12% від нормативної грошової оцінки землі в рік. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.02.2022 складає 52 825,03 грн.

Згідно пунктів 16-18 Договору, земельна ділянка передається в оренду для городництва, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення для городництва. Умови збереження стану об`єкта оренди: збереження земельної ділянки у належному стані та використання земельної ділянки згідно цільового призначення відповідно до вимог чинного законодавства.

Договір оренди землі від 30.03.2022 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.07.2022, номер запису про інше речове право 47452040, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64318656 (а. с. 27-28, т. 1)

Виявивши порушення інтересів держави внаслідок укладання договору оренди земельної ділянки в розмірі, який перевищує законодавчо визначений, 03.10.2024 прокурор Лубенської окружної прокуратури звернувся до Лубенського міського голови із запитом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомив про вказані порушення та зазначив, що договір оренди від 30.03.2022 між відповідачами укладений на підставі рішення, прийнятого всупереч земельного законодавства України, тому підлягає визнанню недійсним, а земельні ділянка поверненню. Також просив надати інформацію чи відомо міській раді про незаконну передачу земельної ділянки площею 2,0000 га, чи розірваний договір оренди, укладений з ОСОБА_1 , чи зверталася міська рада до суду з позовом, тощо (а. с. 18 - 21, т. 1).

У відповідь, 18.11.2024 Лубенський міський голова надіслав прокурору лист, в якому пояснив, що міською радою не вживалися заходи, спрямовані на поновлення порушених інтересів територіальної громади, оскільки акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Лубенська міська рада не зверталася і не планувала звертатися до суду з позовами про визнання договорів оренди недійсними та повернення земельних ділянок територіальній громаді, оскільки ці земельні ділянки передані громадянам на підставі розроблених проектів землеустрою у тих площах, які були зазначені у рішеннях про надання дозволів на їх розробку. Орендарі сплачують орендну плату у найвищому розмірі, передбаченому податковим законодавством України (а. с. 22, т. 1).

Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що надання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки для городництва площею 2,0000 га не відповідає приписам абзацу 2 частини першої статті 36 ЗК України щодо розміру земельної ділянки, яка передається в оренду громадянину для городництва, а тому дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для затвердження проекту землеустрою та в подальшому укладання договору оренди землі, відтак відбулися порушення встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, що призвело до порушення інтересів Лубенської територіальної громади.

При цьому суд зазначив, що орган місцевого самоврядування повинен діяти в межах своїх повноважень та відповідно до закону, а правомірні очікування орендаря ОСОБА_1 , який отримав дозвіл на розробку проєкту відведення земельної ділянки площею 2,0 га, мають ґрунтуватися на принципах законності та справедливості.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Право на звернення до суду для захисту своїх інтересів має держава, як самостійний суб`єкт, в особі відповідних компетентних органів. Якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, інтереси держави представляє прокурор.

Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами (стаття 3 ЗК України).

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів (частина друга статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Згідно частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частин першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина п`ятнадцята статті 123 ЗК України).

Згідно зі статтею 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

По справі судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності Лубенської територіальної громади.

Відповідно до частини першої статті 36 ЗК України у редакції Закону № 1423-IX від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.

Отже, на час затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :06:002:002:0067, площею 2,0000 га, та надання її в оренду для городництва громадянину ОСОБА_1 строком на 10 років, на підставі рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 23.03.2022, законом було обмежено площу земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, 0,6 гектара.

Натомість всупереч законодавчого обмеження в оренду відповідачу було надано земельну ділянку площею 2,0 гектара, що значно перевищує допустиму норму та порушує інтереси Лубенської територіальної громади.

Відповідно до статті 203 ЦК України до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відносяться, зокрема, те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (частина третя статті 228 ЦК України).

Установивши, що передача в оренду відповідачеві спірної земельної ділянки суперечить вимогам земельного законодавства України та інтересам Лубенської територіальної громади, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договору оренди землі від 30.03.2022 недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення, що відповідає способам захисту порушеного права територіальної громади, інтереси якої представляє прокурор.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо необхідності скасування рішення Лубенської міської ради від 23.03.2022, як первинної підстави для надання земельної ділянки в оренду відповідачу, відхиляються апеляційним судом, оскільки згідно усталеної судової практики рішення про передання в оренду земельної ділянки не є правовстановлюючим документом, а вимога про визнання його незаконним не відповідає належному способу захисту.

Така правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21), яка знову звернула увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Враховуючи наведене, належним та ефективним способом захисту прав територіальної громади є визнання недійсним саме договору оренди землі від 30.03.2022, укладеного між Лубенською міською радою Лубенського району Полтавської області та ОСОБА_1 , з припиненням права оренди відповідача та повернення земельної ділянки у розпорядження власника - Лубенської територіальної громади в особи Лубенської міської ради.

Рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 23.03.2022 «Про затвердження проєктів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх в оренду», як правовий акт індивідуальної дії, що стосується прав та інтересів відповідача, вичерпало свою дію шляхом виконання (укладення договору оренди землі), тому твердження апелянта, що Лубенській міський голова після визнання недійсним договору оренди землі має повторно реалізувати вказане рішення, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права відповідача мирно володіти майном ґрунтується на власному тлумаченні підстав виникнення відповідного права, а очікування відповідача, якому було надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га з цільовим призначенням для городництва, на одержання такої земельної ділянки в оренду не є виправданими та правомірними з огляду на встановлені Законом № 1423-IX від 28.04.2021 норми площі земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, - не більше 0,6 гектара, які діяли на час затвердження проєкту землеустрою.

Рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права користування на земельну ділянку та не створює правових наслідків, пов`язаних з гарантованим набуттям відповідного права відповідачем. Надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розроблення проєкту щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її у користування. Згідно частини п`ятнадцятої статті 123 ЗК України невідповідність проєкту землеустрою вимогам законів є підставою для відмови у його затвердженні. Тому зміни законодавства на стадії розроблення проєкту землеустрою, яких мали дотримуватися сторони спірного договору оренди землі, як Лубенська міська рада, так і ОСОБА_1 , не становлять втручання у права відповідача.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права.

Задовольняючи позов прокурора в інтересах держави, оскільки орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,- Лубенська міська рада є учасником спірних відносин і сама порушує інтереси держави, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційним судом не встановлено. .

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги представника відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

О. І. Обідіна