УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Київ

справа № 695/1992/23

провадження № 61-2369ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області (далі - ГУ СБУ у м. Києві та Київській області), Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 800 000,00 грн компенсації моральної шкоди та 60 000,00 грн компенсації майнової шкоди.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, ДКСУ про відшкодування моральної та майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у порядку відшкодування моральної шкоди у розмірі 498 933,30 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 69 011,57 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року касаційну скаргу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2026 року клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено.

Поновлено ГУ СБУ у м. Києві та Київській області строк на касаційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

Касаційну скаргу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року касаційну скаргу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року визнано причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року, наведені ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, неповажними.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року у вищевказаній справі відмовлено.

Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Короля О. А. про поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу задоволено.

Поновлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Королю О. А. строк для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Короля О. А. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

24 лютого 2026 року представник ГУ СБУ у м. Києві та Київської області -

Стельмаш Р. М. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду

від 19 лютого 2026 року (надійшла до суду 25 лютого 2026 року), у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частин п`ятої та шостої ст. 137 ЦПК Україниу разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони

у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, власної ініціативи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду

від 11 грудня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у порядку відшкодування моральної шкоди у розмірі 498 933,30 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 69 011,57 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

18 грудня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Короля О. А. про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що при розгляді справи у суді апеляційної інстанції позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн

з розрахунку 500,00 грн за 1 год роботи та 500,00 грн за судове засідання, а всього на загальну суму 11 000,00 грн.

22 грудня 2025 року від ГУ СБУ у м. Києві та Київській області надійшли заперечення на подану заяву представника позивача. У заяві зазначено про те, що держава в особі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області не вбачає підстав для задоволення заяви сторони позивача від 18 грудня 2025 року про стягнення з відповідача (за рахунок коштів державного бюджету) витрат на правничу допомогу ні в розмірі 11 000,00 грн, ні в будь-якому іншому розмірі. Зазначає про невідповідність власноручних підписів ОСОБА_1 у багатьох процесуальних документах, що містяться у матеріалах справи, із підписами у заяві про ухвалення додаткового рішення, позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Вказує на необхідність призначення і проведення технічної експертизи для встановлення ідентичності оригіналам поданих документів електронних копій паперових документів.

06 січня 2026 року від ДКСУ надійшли заперечення на заяву адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення. Вважало, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Зазначає, що справа не є складною, оскільки спірні правовідносини врегульовано законодавством України. Крім того, наявна стала релевантна практика Верховного Суду з вирішення подібних спорів, а правова позиція заявника сформована при розгляді справи судом першої інстанції і тому була відсутня потреба у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії апеляційного перегляду справи.

У запереченнях на заяву Київська міська прокуратура звертала увагу апеляційного суду на те, що заява про ухвалення додаткового судового рішення надійшла

з пропуском встановленого строку, у зв`язку з чим така заява повинна залишатися без розгляду. Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що представником позивача, усупереч вимогам статті 76 ЦПК України, не надано документів, які підтверджують наявність у позивача витрат на правову допомогу у заявленій сумі.

У постанові від 25 липня 2023 року (справа № 340/4492/22, провадження №К/990/12857/23) Верховний Суд сформулював правову позицію, за змістом якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу, однак не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Такими критеріями є: дійсність витрат на правничу допомогу; їх необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (постанова Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі

№ 607/14338/19-ц, провадження № 61-19073св20).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що при подачі додаткових пояснень та заперечень на відзив ГУ СБУ у м. Києві та Київській області адвокатом ОСОБА_1 попередньо заявлено, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Також, у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України стороною позивача заявлено про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі.

Після ухвалення судового рішення в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Король О. А. 18 грудня 2025 року подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 11 000,00 грн.

Крім того, просив поновити процесуальний строк для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу.

Клопотання було обґрунтовано тим, що 11 грудня 2025 року ОСОБА_1 та його представник не були присутні під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови апеляційного суду. Вказував, що зі змістом постанови ознайомився в електронному кабінеті після її оприлюднення у ЄДРСР 15 грудня

2025 року.

Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що доводи заявника про поновлення строку для подачі вказаної заяви є обґрунтованими, з огляду на те, що сторона позивача не була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення, ознайомилася зі змістом судового рішення 15 грудня 2026 року, тому строк на подачу доказів протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, підлягає поновленню.

Черкаський апеляційний суд встановив, що правнича допомога адвокатом

Король О. А. була надана ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 23 січня 2018 року, додатку до договору від 20 березня

2024 року про продовження строку дії договору, ордеру на надання правничої допомоги СА №1045849.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу адвокат Король О. А. надав суду апеляційної інстанції опис (розрахунок) витрат на правничу допомогу з розрахунку 500,00 грн за 1 год роботи. Відповідно до опису виконаних робіт адвокатом позивача було витрачено: на підготовку відзиву на апеляційну скаргу - 8 год; на підготовку заперечень на відзив держави - 4 год; на вивчення та роз`яснення клієнту заяви держави від 09 грудня 2025 року про сталість правової позиції у справі, розгляд без участі у судовому засіданні - 3 год; на вивчення та роз`яснення клієнту пояснення від 14 червня 2025 року держави як відповідача (скаржника) із запереченнями проти міркувань, викладених у додаткових поясненнях позивача від 12 червня 2025 року - 3 год; на вивчення та роз`яснення заяви від 11 квітня 2025 року про відсутність необхідності сплати судового збору - 0,5 год; на вивчення та роз`яснення заяви від 11 квітня 2025 року про те, що відповідачі не можуть бути відповідачами - 0,5 год; на підготовку та участь у судових засіданнях (з урахуванням можливих витрат на проїзд) - 500 грн; на вивчення рішення суду від 11 грудня 2025 року з наданням консультацій та роз`яснень клієнту, підготовка заяви про додаткове рішення - 2 год.

Згідно з актом № 3 до договору № 1 про надання правової допомоги від 23 січня 2018 року загальна вартість виконаних робіт складає 11 000,00 грн. Сторонами узгоджено, що вказані кошти підлягають оплаті до 01 травня 2026 року.

У ході апеляційного розгляду скарги Київської міської прокуратури на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року адвокатом ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу; заперечення на відзив ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, відбулась участь адвоката у судовому засіданні 07 серпня 2025 року.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу може бути здійснено за рахунок Держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи, тобто безпосередньо з Державного бюджету України.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року

у справі № 193/1132/22 (провадження № 61-10406св23).

Суд апеляційної інстанції вірно врахував складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, в також врахував клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та зменшив заявлений розмір витрат на правничу допомогу з 11 000,00 грн до 3 000,00 грн.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат у зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно зменшення розміру правничої допомоги, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно можливості стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні

і юридичні особи, а також держава.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь

у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18, від 21 серпня 2019 року в справі

№ 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 688/2479/16-ц, від 06 липня 2021 року в справі № 911/2169/20).

Касаційна скарга за своїм змістом є аналогічною за своїм змістом до заперечень ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на заяву про ухвалення додаткової постанови, зводяться до незгоди з висновками суду, переоцінки доказів у справі, що в силу приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, чи ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленою додатковою постановою про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Отже, додаткова постанова Черкаського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року є законною та обґрунтованою, постановленою з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки Верховний Суд вже викладав

у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення із врахуванням такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк