Справа № 766/6999/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,

представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури: Кафлюк Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Херсонська обласна прокуратура, про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 29.04.2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом. Вимоги обґрунтувала тим, що з 07.11.2008 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами спільно було придбано майно, яке було зареєстровано не тільки на відповідача, але і на його батька ОСОБА_3 . Житловий будинок, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 35,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 467,00 метрів квадратних, кадастровий номер :01:001:0429. Загальна вартість нерухомого майна, яка перейшла ОСОБА_2 у власність за договором дарування склала 27 814 грн. Так, відповідно до договору дарування від 12.10.2012 року загальна площа будинку складала 35,5 кв.м, а житлова 20,2 кв.м., а після реконструкції у 2013 році загальна площа вищевказаного будинку склала 223 кв.м., а житлова - 80 кв.м., крім того, збільшилась і вартість нерухомого майна з 27 814 грн на 775046 грн. Також, у період шлюбу нами було збудовано житловий будинок літ. А, загальною площею 92,8 кв.м., житлова площа 39 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,0488 га, кадастровий номер :01:001:2453. Разом з будинком на вказаній земельній ділянці також було збудовано баню, літ. Б; кухню, літ В, сарай-санвузол, літ Г; сарай, літ Ж; огорожу № 1-3; мостіння 1. Вказаний будинок позивач оцінила в 1 000 000 грн. У липні 2017 році сторонами за спільні кошти була придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з трьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 104,8 кв. м. із них житлова площа складає 55,7 кв.м., вартістю 779 900,00 грн, яка зареєстрована на третю особу, батька відповідача, ОСОБА_3 . На батька відповідача ОСОБА_3 також були зареєстровані наступні види транспорту: Автобус-D, марки IVEKO 35.C13, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, придбаний 13.06.2013 року за ціною 80 000,00 грн.; Автобус -D марки DAFSB 3000 KS, 1955 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір білий, придбаний 31.05.2012 року за ціною 250 000,00 грн.; Автобус-марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір білий, придбаний 26.08.2011 року за ціною 250 000,00 грн; Автобус-D, марки TEMSABG-659Т 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , колір білий, придбаний 03.12.2013 року за ціною 160 000,00 грн. Наразі весь вищезазначений транспорт перебуває в оренді Приватного підприємства «АТП Ульянівське» . Загальна вартість майна, яке передано в оренду складає 740 000,00 грн. Крім того, на ОСОБА_3 його син (відповідач) зареєстрував також автомобіль VOLKSWAGEN PASSATB6, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2014 року випуску, приблизна вартість даного авто складає 333 200,00 грн та автомобіль ТOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , приблизна вартість даного авто складає 980 000,00 грн. Загальна вартість рухомого та нерухомого майна, яке оформлено на батька мого чоловіка, ОСОБА_3 , та яке придбано за спільні кошти сторін в період їхнього шлюбу складає 2 833 100,00 грн. Вказане майно було зареєстровано на батька відповідача у зв`язку із тим, що відповідач був на той час держслужбовцем та подавав щорічні декларації про доходи. В період придбання вищезазначеного спірного майна ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 були та є пенсіонерами та не мали таких доходів, щоб придбати майно на суму 2 833 100 грн. Все вищезазначене майно є позивача з відповідачем спільною сумісною власністю, оскільки придбане за їхні спільні кошти. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 наступне майно: 1) житловий будинок, житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 223,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за вказаною адресою площею 467,00 метрів квадратних, кадастровий номер :01:001:0429; 2) житловий будинок літ. А, загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,0488 га, кадастровий номер :01:001:2453 та господарські будівлі і споруди: баню, літ. Б; кухню, літ В, сарай-санвузол, літ Г; сарай, літ Ж; огорожу № 1-3; мостіння 1; 3) трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 104,8 кв. м. та житловою площею складає 55,7 кв.м.; 4) транспортний засіб Автобус-D, марки IVEKO 35.C13, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору; 5) транспортний засіб Автобус -D марки DAFSB 3000 KS, 1955 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір білий; 6) транспортний засіб Автобус-D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір білий; 7) транспортний засіб Автобус-D, марки ТЕМSABG-659Т 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , колір білий; 8) транспортний засіб легкого автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6, реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2014 року випуску; 9) транспортний засіб легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , PHОКПП: НОМЕР_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , PHOКПП: НОМЕР_8 , право власності по 1/2 частині вищезазначеного майна.

Ухвалою від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого ним визнаються наступні обставини та їх правова оцінка, викладені у позові, а саме перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 07.11.2008 року до моменту його розірвання судом 22.04.2021 року; набуття права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року. Щодо решти позовних вимог відповідач їх не визнає. Щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою, кадастровий номер :01:001:0429, на підставі договорів дарування від 24.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Йосипенко В.В. відповідно за №1135 та №1137, зазначив, що він є власником зазначеного житлового будинку та відповідної земельної ділянки, вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а тому в цій частині позову вимоги є необґрунтованими і не можуть бути задоволені. Щодо решти позовних вимог, які стосуються майна, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 , відповідач вважав в цій частині вимоги є необґрунтованими, оскільки ніякого відношення до набуття права власності його батьком та його мамою ОСОБА_4 на перелічене майно ані відповідач, ані позивачка не мають. Вказане майно, яке належить його батькам, а саме квартира АДРЕСА_4 ; транспортні засоби: автобуси IVEKO 35.C13, DAFSB 3000 KS, SCANIAK113CLC, TEMSABG-659Т, автомобілі: VOLKSWAGEN PASSATB6, реєстраційний номер ВА09993BO, ТOUOTAHIGHLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_6 , є їхньою спільною сумісною власністю. У зв`язку з викладеним, відповідач просив позов задовольнити частково та визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_2 , визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 його частину. В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_3 подав до суду письмові пояснення, згідно яких вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя: трикімнатної квартири, загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м; транспортних засобів: Автобус D, марки ІVЕКО 35.С13, 2001 року випуску; Автобус D марки DAFSB 3000 KS, 1995 року випуску; Автобус D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, Автобус D марки TЕMSABG-659T 2003 року випуску, легкового автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6 2014 року випуску та легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуск, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, протягом якого вони набували майно. У спільну сумісну власність та отримували інші доходи в розумінні ч.2 ст.61 СК України, відношення до яких ОСОБА_3 не має та ніколи не мав. В продовж свого життя, третя особа разом з дружиною, ОСОБА_4 , набував у їх спільну сумісну власність майно, зокрема і те, на яке посилається позивачка у своїй заяві та право, на яке вона жодним чином не має. ОСОБА_3 зазначив, що майно, на яке посилається позивачка: транспортні засоби: Автобус D, марки ІVЕКО 35.С13, 2001 року випуску; Автобус D марки DAFSB 3000 KS, 1995 року випуску; Автобус D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, Автобус D марки TЕMSABG-659T 2003 року випуску, легкового автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6 2014 року випуску та легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуск, вибули з його володіння задовго до розірвання шлюбу позивачки з відповідачем. Квартира, загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м., була відчужена ОСОБА_3 , з метою купівлі житла для його онуки - доньки позивачки, про що свідчить розписка про отримання грошових коштів у сумі 69 тисяч доларів США, написана власноруч онукою ОСОБА_5 . У зв`язку з викладеним, ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ щодо трикімнатної квартири, загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м; транспортні засоби: Автобус D, марки ІVЕКО 35.С13, 2001 року випуску; Автобус D марки DAFSB 3000 KS, 1995 року випуску; Автобус D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, Автобус D марки TЕMSABG-659T 2003 року випуску, легкового автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6 2014 року випуску та легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуск.

Ухвалою суду від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

З 24.02.2022 року по 12.06.2023 року справи, що перебували у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області, не розглядалися у зв`язку з припиненням роботи Херсонського міського суду Херсонської області через військову агресію рф та відновленням процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області з 12.06.2023 року (на підставі рішення ВРП від 30.05.2023 року).

В ході інвентаризації справ Херсонського міського суду Херсонської області зазначена справа була знайдена та продовжено судовий розгляд.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року судом залучено Херсонську обласну прокуратуру до участі у справі в якості третьої особи по справі.

14.11.2025 року представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури - Кафлюк Т.І. надала до суду письмові пояснення, згідно яких відповідно до бази даних ЄРДР вбачається, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000189 від 06.06.2024 року відносно ОСОБА_2 у вчиненні у червні 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України, за санкцією якої передбачено покарання у виді конфіскації майна. 18.08.2022 року слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обрано на той час підозрюваному ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Під час досудового розслідування Центральним районним судом м. Миколаєва 11.06.2024 року ухвалено рішення про здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. 11.12.2024 року Херсонським міським судом Херсонської області клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження задоволено та ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні. Отже, у разі визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України, належне йому конфісковане майно належатиме державі та підлягатиме зверненню в дохід держави у порядку, встановленому законом. 25.07.2022 року слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено клопотання слідчого ОВС слідчого відділу УСБ України в Херсонській області про арешт майна ОСОБА_2 , що належить йому на праві приватної власності, а саме, на: земельну ділянку, кадастровий номер: :01:001:0429, за адресою, АДРЕСА_1 , договір дарування, серія та номер: НАЕ781855 від 24.10.2014 за р.№1137; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , договір дарування, серія та номер: НАЕ781854, від 24.10.2014 за р.№1135; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , договір дарування ВТА 408039 від 12.10.2012 за р. №6865; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , довідка, серія та номер: 24607-18 від 23.07.2018, свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_12 від 11.03.2014; нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , договір купівлі-продажу, ВТА 286149 від 06.12.2012 за р.№2085; квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , частка власності: 1/3, свідоцтво про право власності, НОМЕР_13 від 07.09.2012, посвідчене Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради згідно розпорядження №600. Оскільки судовий розгляд справи стосовно ОСОБА_2 на цей час триває, підстав для скасування накладеного на майно арешту не вбачається. Представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури - Кафлюк Т.І. вважала, що в даному випадку, будь-які заходи, застосовані слідчим відповідно до вимог статей 131, 170 КПК України, спрямовані на запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження належного відповідачу майна, є належним засобом захисту виконання вироку суду в частині конфіскації майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР 06.06.2024 №0000189 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов, наполягала на його задоволенні. Пояснила, що оскільки житловий будинок по АДРЕСА_6 будували з відповідачем в період шлюбу за спільні кошти, вона має право власності на 1/2 їх частину. Не заперечувала ту обставину, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , відповідач отримав у власність за договором дарування від 12.10.2012 року, який відповідач в подальшому у 2013 році подарував їй, а вона 24.10.2014 року подарувала зазначений будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_6 , на якій розташований житловий будинок відповідачу. На момент посвідчення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки прізвище позивача було ОСОБА_6 . Зазначені договори не визнані недійсними. Доказів того, що вказані в позові транспортні засоби та квартира в Одесі придбані за спільні кошти подружжя не має. Позивачу роз`яснено право відповідно до вимог ст.174 КПК України звернутися з клопотанням про скасування арешту на частку майна. Позивач зазначила, що роз`яснення зрозуміло, проте не вважає за необхідне звертатися з такими клопотаннями, оскільки вона звернулася з позовом ще у 2021 році, до вчинення інкримінованого відповідачем злочину. В останнє судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність відповідача.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, свої доводи, наведені в письмових поясненнях, підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури - Кафлюк Т.І. в судовому засіданні вважала позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на вказане майно накладено арешт.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.11.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ». Згідно витягу з ДРАЦС громадян про внесення до актового запису змін доповнень №9 від 16.12.2020 року, 05 квітня 2016 року відповідно до ст.53 СК України прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 » змінено на « ОСОБА_8 ». 22.04.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2021 року.

Згідно договору дарування, посвідченого 12.10.2012 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №6865, житловий будинок, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 35,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 467,00 м. кв., кадастровий номер :01:001:0429, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Право власності на вказаний будинок зареєстровано 16.10.2012 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації.

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої інспекцією ДАБК у Херсонській області 19.08.2013 року, власник житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 здійснив реконструкцію вказаного житлового будинку у період з 27.11.2012 року по 08.08.2013 року та вказаний об`єкт (з загальною площею 223 кв.м., житловою площею 80 кв.м) введений в експлуатацію 16.08.2013 року.

Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. від 23.10.2013 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом №11392913 від 23.10.2013 року.

Земельна ділянка по АДРЕСА_7 , кадастровий номер :01:001:0429, належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27725373, виданого Реєстраційною службою Суворовського РУЮ м. Херсона 06.10.2014 року, та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності №27725851, виданим Реєстраційною службою Суворовського РУЮ у м. Херсоні 06.10.2014 р., номер запису 7236199, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

На підставі договорів дарування від 24.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. відповідно за №1135 та №1137, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (загальна площа 222,9 кв.м., житлова площа 80 кв.м.) та земельної ділянки за цією адресою, кадастровий номер :01:001:0429, які йому подарувала ОСОБА_7 .

При цьому дарувальник ОСОБА_7 та обдарований - ОСОБА_2 засвідчили, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить дарувальнику ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 23.10.2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом №11392913 від 23.10.2013 року.

Відповідно до п. 4 договору дарування від 24.10.2014 року дарувальник свідчить, що на момент укладення цього Договору вказане майно не перебуває під арештом, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження або користування з іншими особами, треті особи не мають прав на майно, тощо. Дарувальник та обдарований перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_14 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, 07.11.2008 року.

Згідно п.9 цього договору обдаровуваний ОСОБА_2 дарунок прийняв.

Відповідно до п. 10 вказаного договору сторони домовились, що під передачею житлового будинку слід вважати символічну передачу речі. Прийняття Обдаровуваним від Дарувальника ключів від житлового будинку свідчить про те, що передача речі відбулася.

Згідно п. 11 Договору дарувальник передала Обдаровуваному ключі від житлового будинку.

Відповідно до п. 12 вказаного договору сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального.

Відповідно до п. 16 Договору підстави визнання Договору дарування недійсним і нікчемним роз`яснені нотаріусом Дарувальнику і Обдаровуваному, зрозумілі і вони свідомо підтверджують, що цей правочин відповідає їхнім дійсним намірам, а договір не має характеру фіктивного, удаваного, зловмисного, а також немає примусу (насильства), збігу тяжких обставин, обману.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132757878 від 31.07.2018 року, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0488 га, кадастровий номер :01:001:2453.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06.07.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., та зареєстровано в реєстрі за №1613, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з трьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 104,8 кв.м., у тому числі житловою площею 55,7 кв.м., на праві приватної власності належала ОСОБА_3 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91350700 від 06.07.2017 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №274501485 від 13.09.2021 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 7035, виданого 13.09.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєва О.В., належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

На ОСОБА_3 були зареєстровані наступні види транспорту: Автобус-D, марки IVEKO 35.C13, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору; Автобус -D марки DAFSB 3000 KS, 1955 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір білий; Автобус-марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір білий; Автобус-D, марки TEMSABG-659Т 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , колір білий; автомобіль VOLKSWAGEN PASSATB6, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2014 року випуску; автомобіль ТOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Згідно листа Територіального сервісного центру № 6541 від 29.09.2021 року повідомлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів: автомобіль TOYOTA HIGHLANDER (2019 р.в.) чорного кольору, зареєстрований 18.06.2020 р. на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), перереєстровано 19.06.2021 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТСЦ 3545, за яким загальна вартість Т3 становить 200 000 грн; автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200 (2013 р.в.) чорного кольору, зареєстрований, 21.03.2019 р. на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), перереєстровано 27.12.2019 р. в ТСЦ 1242 на іншого власника за договором купівлі-продажу (СГ), за яким загальна вартість Т3 становить 754 000 грн; автомобіль SKODA OCTAVIA A5 (2007 р.в.) сірого кольору, зареєстрований 30.10.2015 р. на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), перереєстровано 22.12.2019 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТСЦ 6541, за яким загальна вартість Т3 становить 180 233,88 грн; автобус ТЕMSA BG-659T (2003 р.в.) білого кольору, зареєстрований 06.12.2013 р. на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), перереєстровано 10.04.2019 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТОД 3545, за яким загальна вартість Т3 становить 30 000 грн; автобус DAF SB3000 (1995 р.в.) білого кольору, зареєстрований 31.05.2012 р. на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), перереєстровано 17.09.2021 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТСЦ 3545, за яким загальна вартість Т3 становить 445 500 грн; автомобіль ВАЗ 210990 (2006 р.в.) сірого кольору, зареєстрований 12.05.2011 р. на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), і перереєстровано 16.01.2018 р. в ТСЦ 5342 на іншого власника за договором купівлі-продажу (СГ), за яким загальна вартість ТЗ становить 45 000 грн.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як встановлено судом та підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №132757878 від 31.07.2018 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.), зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року.

Зазначений об`єкт нерухомості набутo у період перебування сторін у шлюбі.

Відповідач визнав обставини перебування сторін у шлюбі та факт набуття зазначеного житлового будинку під час шлюбу, погодившись із тим, що він є спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечував проти визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_2 набутo у період шлюбу сторін, доказів набуття його за особисті кошти відповідача, суду не надано, тому, суд приходить до висновку, що житловий будинок АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При поділі цього майна подружжя підстав для відступлення від рівності часток не встановлено і вимог про таке не заявлено, а тому суд виходить з того, що частки дружини та чоловіка є рівними.

Тобто, в порядку поділу майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.; за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.

Щодо інших позовних вимог, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 24.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. за №1135 та №1137, ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 (житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 223,0 кв.м.) та земельну ділянку за вказаною адресою кадастровий номер :01:001:0429.

Дарувальником виступала ОСОБА_7 (позивачка), яка набула право власності на це майно раніше на підставі договору дарування від 23.10.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

Умовами договорів сторони підтвердили добровільність їх укладення, відсутність ознак фіктивності чи удаваності, відсутність обтяжень, а також фактичну передачу майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним із подружжя за договором дарування, є його особистою приватною власністю.

Позивачем не заявлено вимог про визнання зазначених договорів недійсними та не надано доказів їх удаваності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 та відповідна земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не входять до складу спільної сумісної власності подружжя.

Щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та транспортних засобів, які були зареєстровані за ОСОБА_3 , суд зазначає, що право власності на вказане майно було зареєстровано за третьою особою.

Належних та допустимих доказів того, що зазначене майно фактично набувалося саме подружжям ОСОБА_8 за їх спільні кошти з метою приховування реального власника, позивачем не надано.

Крім того, частина майна вибула з власності ОСОБА_3 до моменту розгляду справи, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Щодо доводів представника Херсонської обласної прокуратури про накладення арешту на майно відповідача в межах кримінального провадження №0000189 від 06.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, суд зазначає наступне.

Судом не встановлено зловживання позивачем правом на поділ майна подружжя, тобто для уникнення виконання зобов`язань, в період, коли майно перебуває під санкціями, арештом, оскільки позов поданий до суду 29.04.2021 року після розірвання шлюбу між сторонами згідно рішення суду від 22.04.2021 року. Тобто, між сторонами дійсно існує реальний (фактичний) спір щодо поділу такого майна.

З урахуванням зазначеного, доводи представника третьої особи, суд до уваги не приймає.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який полягає у забороні відчуження, розпорядження та/або користування майном. Разом з тим, накладення арешту не припиняє права власності та не змінює правовий режим майна.

Вирішення питання про належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя здійснюється в порядку цивільного судочинства відповідно до норм Сімейного кодексу України та не залежить від факту накладення арешту в межах кримінального провадження.

Отже, сам по собі факт накладення арешту на майно відповідача не є перешкодою для встановлення судом у даній цивільній справі правового режиму такого майна як спільної сумісної власності подружжя.

При цьому визнання майна спільною сумісною власністю не тягне автоматичного скасування арешту та не вирішує питання про можливість його конфіскації у межах кримінального провадження, яке підлягає вирішенню судом у відповідному кримінальному процесі з урахуванням визначених часток кожного із співвласників.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 82, 89, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , Херсонська обласна прокуратура, про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) житловий будинок АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 ), а саме житловий будинок АДРЕСА_2 :

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: http://ksm.ks.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2026 року.

Суддя: С.І. Майдан