Провадження №22-ц/812/588/26
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Миколаїв

Справа № 490/178/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за матеріалами позовної заяви

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 ,

на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Гуденко О.А., 13 січня 2026 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

У січні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Костинюк Ю.Д., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що згідно з рішенням Ради адвокатів України від 08 червня 2024 року № 36, пункт 12 Положення про ордер доповнено підпунктом 12.15. Відповідно до цієї норми, ордер вважається підписаним адвокатом, якщо електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер. Оскільки позовна заява була подана через систему «Електронний суд» та підписана КЕП адвоката Костинюка Ю.Д., додаткове накладення власноручного чи електронного підпису безпосередньо на скан-копію ордера не вимагається. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 483/346/24 (провадження № 61-13383св24) .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, обгрунтовував свої висновки тим, що в наданому ОСОБА_5 ордері відсутній підпис адвоката/ відсутній підпис керівника адвокатського бюро та відсутній відтиск печатки. Оскільки до позовної заяви додано ордер невстановленої форми, який відповідно не може підтверджувати повноваження особи, за підписом якої подана позовна заява, як представника позивача, тому суд позбавлений можливості встановити, що позовну заяву підписано особою, яка має на це право.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 , подана через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції 09 січня 2026 року її адвокатом Костинюком Ю.Д.

До вищезазначеної позовної заяви був доданий ордер на надання правничої допомоги серії ВН № 1639113 від 09 січня 2026 року (без зазначення обмежень у правах на представлення інтересів) на представлення інтересів ОСОБА_1 у Центральному районному суді м. Миколаєва (а.с. 8).

За правилами частини другої статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено, що ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги, який видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката; Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 10 даного положення передбачено, що ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи.

Рішенням №45 від 29 квітня 2022 року «Про внесення змін до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги», пункт 10 доповнено новим абзацом, відповідно до якого під час дії воєнного стану на території України дозволяється видача адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням ордеру без скріплення його печаткою юридичної особи та без підпису керівника адвокатського об`єднання, адвокатського бюро. Правовідносини між адвокатом, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера та адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро врегульовуються внутрішніми документами цих організаційно правових форм здійснення адвокатської діяльності".

Крім того, судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27 вересня 2023 року у справі 367/1152/23, де зазначено, що відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо у суду виникли сумніви в тому, що документи на підтвердження повноважень представника є недостатніми, то суду слід було залишити заяву без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а не повертати її одразу заявнику.

При цьому у постанові від 04 серпня 2022 року у справі №640/12628/21 Верховний Суд також зауважував, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

У постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21 Верховний Суд вказав, що представник учасника справи може подавати на підтвердження своїх повноважень довіреність або ордер в електронній формі, підписані належним електронним підписом. Таку можливість для представника сторони слід розглядати як додаткову конституційну гарантію, передбачену статтями 55 та 129 Конституції України. Сучасний стан електронного судочинства в Україні враховує передові світові стандарти у сфері інформаційних технологій, дає змогу зробити його використання для особи зручним, а суду - уникати надмірного формалізму під час забезпечення доступу такої особи до правосуддя.

Як вбачається із матеріалів справи, до позовної заяви, поданої від імені позивача його представником через підсистему «Електронний суд», додано електронний ордер, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 на представництво її інтересів в Центральному районному суді м. Миколаєва і цей ордер виданий із дотриманням зазначених правил, як електронний документ, і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді та має додаватися до документів, відправлених представником засобами Електронного суду, автоматично. QR-код на ордері відсилає на посилання адвоката у реєстрі. Адвокат самостійно не може вплинути на формування зовнішнього вигляду ордеру та його атрибути, а може лише заповнювати графи, які йому система надає.

Суд першої інстанції, застосувавши пункт 1 частини 4 ст. 185 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про неналежне оформлення ордера, керуючись тим, що ордер наданий адвокатом не відповідає типовій формі, оскільки правила засвідчення копій ордерів, виданих у паперовій формі, не застосовуються до електронних доручень, сформованих учасником справи у підсистемі «Електронний суд».

За подібних обставин Верховний суд у постанові від 06 листопада 2024 року в справі № 483/346/24 підкреслив, що гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, зокрема, в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії рф проти України та введення воєнного стану на всій території України, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів взаємодії між судами та учасниками судового процесу, способів підписання ордеру, а не їх обмеження судами.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення заяви заявнику.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Костинюка Юрія Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.