П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Київ

Справа № 359/6386/24

Провадження №22-ц/824/2008/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 21 січня 2026року

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Київська обласна прокуратура в інтересах держави в особі

Золочівської сільської ради

відповідачі ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданоу адвокатом Смоляк Оленою Анатоліївною, та апеляційною скаргою ОСОБА_8 , подану адвокатом Терещуком Олександром Олександровичем, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2025 року , постановлену у складі судді Семенюти О.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Золочівської сільської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні землями водного фонду шляхом скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та повернення цих об`єктів нерухомого майна.

У серпні 2025 року заступник керівника Київської обласної прокуратури Таможня О.О. звернулась до суду і заявою про забезпечення позову, в якій посилається на те, що заступник керівника Київської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Золочівської сільської ради, пред`явив позов, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні Золочівською сільською радою права користування та розпоряджання землями водного фонду шляхом скасування рішень про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0112, за ОСОБА_2 - права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0113, за ОСОБА_3 - права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:3220, за ОСОБА_4 - права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1548, за ОСОБА_7 - права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:3229, за ОСОБА_8 - права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:3225, :04:001:3226, :04:001:3227; та про повернення цих об`єктів нерухомого майна; а також про повернення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:1549 від ОСОБА_5 та земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:1552 від ОСОБА_6 . У зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про обтяження земельних ділянок, відповідачі мають можливість відчужити вказані об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб. Невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду про задоволення позову.

У зв`язку з чим просив суд накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0112, належну ОСОБА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0113, належну ОСОБА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:3220, право власності на яку по 1/2 частці належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1548, належну ОСОБА_4 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:3229, належну ОСОБА_7 ; земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:3225, :04:001:3226, :04:001:3227, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_8 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1549, належну ОСОБА_5 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1552, належну ОСОБА_6 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2025 року заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури Таможні Олени Олександрівни про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0112, площею 0,401 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 ..

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0113 площею 0,4999 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1548 площею 0,1003 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:3229 площею 0,1 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_7 .

Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:3225 площею 0,1 га, :04:001:3226 площею 0,1 га, :04:001:3227 площею 0,1 га, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_8 ..

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1549 площею 0,0999 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 .

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1552 площею 0,2005 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 .

У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Смоляк О.А. , та представник ОСОБА_8 адвокат Терещук О.О. подали апеляційній скарги в яких, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, незабезпечення балансу інтересів усіх учасників справи, просили скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2025 року та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційних скарг представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Смоляк О.А та представник ОСОБА_8 адвокат Терещук О.О. зазначають, що позивач не надав жодних доказів того, що відповідачі мають намір відчужити вказані об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб.

Також позивачем до заяви не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем вчинялися чи вчиняються будь-які дії , спрямовані на відчуження вказаного майна. Натомість звертає увагу, що протягом року скільки слухається справа судом першої інстанції, відповідачі не відчужили свого майна, а продовжують захищати та відстоювати своє право на нього.

Якби відповідачі мали намір відчужити земельні ділянки, які належать їм на праві власності, то вони об`єктивно мали можливість це вчинити ще до вжиття заходів забезпечення позову у цій справі. Однак, з моменту відкриття провадження відповідачі не вчинили жодних дій, спрямованих на розпорядження належними їм земельними ділянками, хоча об`єктивно мали для цього всі можливості. Ні реального відчуження, ні жодних приготувань до нього до цього часу вчинено не було, що свідчить про відчутність ризиків, про які вказує прокурор у заяві про вжиття заходів забезпечення.

Прокурором не було надано документальних чи інших підтверджень того, що відповідачі дійсно мають намір розпорядитися своїм майном, тобто зазначена обставина не підтверджується жодними доказами. Крім того, прокурор не довів, що відповідачі дійсно вчиняють дії, спрямовані на відчуження свого майна та що в разі такого відчуження виконання рішення суду про задоволення позову опиниться під загрозою невиконання.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, не є достатньою правовою підставою для її задоволення.

Крім того, у даній справі прокурор звернувся з негаторним позовом в інтересах Золочівської сільської ради як начебто власника спірних земель. Зміст заявлених вимог свідчить про захист від перешкоди у користуванні та розпорядженні землями, тобто позивач не визначає за відповідачами права власності на спірні ділянки.

З огляду на зазначене вбачається неузгодженість позиції позивача і заходу забезпечення позову. Обраний захід забезпечення позову не відповідає предмету та принципу співмірності.

Правом подання відзиву на апеляційні скарги інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та його представник авдокат Терещук О.О., представник ОСОБА_6 адвокат Середенко О.В. підтримали доводи апеляційних скарг.

Прокурор Бондаренко І.В. проти доводів апеляційних скарг заперечував.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_7 про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (т.3 а.с.144).

Судові повістки, які надсилалися ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 повернулися до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного висновку.

Частково задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту резолютивної частини позову вбачається, що предметом спору є вищеперераховані земельні ділянки. Тому захід забезпечення позову, обраний заступником керівника Київської обласної прокуратури Таможнєю О.О., є співмірними заявленим позовним вимогам та відповідає їх змісту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позовних вимог зокрема є усунення перешкод у здійсненні Золочівською сільською радою права користування та розпоряджання землями водного фонду шляхом скасування рішень про державну реєстрацію земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0112, належну ОСОБА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0113, належну ОСОБА_2 ; земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:3225, :04:001:3226, :04:001:3227, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заяви, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт, є предметом спору.

Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

При цьому, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Верховний Суду у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21 зазначив, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

За таких умов, на думку апеляційного суду вимога надання позивачами доказів щодо доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися спірним майном призведе до застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Отже, доводи скаржників щодо недоведеності існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення судом позову, є неприйнятними.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як арешт майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав апелянтів оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №367/3628/21.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Смоляк Оленою Анатоліївною та апеляційну скаргу ОСОБА_8 , подану адвокатом Терещуком Олександром Олександровичем, - залишити без задоволення .

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна