ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/378/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/9724/24 Категорія: 305010000 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Яцюк Максим Васильович до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 09.06.2024 близько 23.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач вчинив хуліганські дії, а саме образливо чіплявся до позивача, чим порушував громадський спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

24.07.2024 року Придніпровським районним судом по справі 711/5570/24 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн.

13.09.2024 Черкаським апеляційним судом винесено постанову, якою змінено постанову Придніпровського районного суду в частині накладення стягнення на відповідача та вирішено накласти стягнення у вигляді громадських робіт на строк 40 годин.

Зазначеними діями відповідач завдав значних душевних страждань позивачу. Ці страждання мають не разовий характер після інциденту, а мають тривалий характер. Негативні наслідки вплинули на звичайний спосіб життя позивача, вплинули на стан її здоров`я та суспільні відносини. Порушення душевного стану вже встановлено на стадії розгляду адміністративної справи. Адже Черкаським апеляційним судом в постанові також акцентовано увагу на вчинення хуліганських дій ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує його відповідальність.

Позивач вимушена була звернутися до лікарів, адже отримала психологічну травму від дій відповідача. Травма пов`язана із розумінням протиправних дій відповідача, які могли бути гіршими. В темну пору доби, без присутності сторонніх осіб відповідач переслідував якийсь проміжок часу позивачку, а коли догнав, спробував дії сексуального напрямку. І після оголення статевого органу від відповідача можна було очкувати більш жорстких дій, адже він перебував в стані алкогольного сп`яніння у збудженому стані. Позивачці пощастило, що на її крик прибіг її співмешканець, який з двома іншими особами зупинили дії відповідача, затримали його та передали в руки працівників поліції.

Страх за своє здоров`я та життя в момент нападу відповідача спричинив глибокий стрес у позивачки. У позивача з`явилося безсоння, почалися панічні атаки, переживання через імовірну зустріч кривдника на вулиці, адже будинки проживання є сусідніми.

Завдану моральну шкоду позивач оцінила в сумі 35000,00 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.09.2025 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Суд вказав, що такий розмір коштів буде відповідати рівню моральних страждань позивача, а також засадам розумності та справедливості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн, матеріальну шкоду в розмірі 854,76 грн.

В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції не надав оцінки поведінці відповідача, його відношенню до правопорушення, незважаючи на вже встановлені обставини відсутність щирого каяття, позивачка ж отримала глибокі моральні страждання.

Також вказує, що суд безпідставно відмовив у стягненні матеріальної шкоди, оскільки позивачкою були надані чеки на придбання ліків, наданий висновок лікаря про психологічний стан ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу вказується, що відповідач й так поніс покарання за скоєне адміністративне правопорушення, злочину щодо сексуального насильства у виді сексуального домагання йому не пред`являли. Вважає розмір моральної шкоди, присуджений судом відповідає засадам розумності і справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в 35 000,00 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

При розгляді справи встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.07.2024 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн.

Згідно вказаної постанови, 09.06.2024 року близько 23:50 год за адресою: м. Черкаси, вул. С. Амброса, вул. Чехова, відповідач вчинив хуліганські дії, а саме образливо чіплявся до ОСОБА_1 , чим порушував громадський спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.09.2024 року постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.07.2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП змінено в частині накладення стягнення на ОСОБА_2 з штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн., на громадські роботи на строк - 40 годин.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_2 вказаного правопорушення було встановлено судом першої інстанції з врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 143681 від 01.07.2024, 09.06.2024; витягу з ЄРДР № 0000773 від 10.06.2024; протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, від 10.06.2024; протоколу огляду від 10.06.2024; протоколу допиту потерпілої ОСОБА_1 ; протоколу допиту свідка від 10.06.2024; постанови від 24.06.2024 про закриття кримінального провадження ЄРДР № 0000773 від 10.06.2024; заяви ОСОБА_2 та інших матеріалів справи.

Що стосується рішення суду за результатами розгляду позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин першої-третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За правилами частини першої статті 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою цієї статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за змістом статті 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення майнової шкоди.

Щодо спричиненої моральної шкоди суд зазначає таке.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19).

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що ОСОБА_1 у позовній заяві заподіяння їй моральної шкоди у розмірі 35000,00 гривень обґрунтовувала такими протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , який 09.06.2024 близько 23.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив хуліганські дії, а саме образливо чіплявся до позивачки, чим порушував громадський спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.173 КУпАП, за що і був притягнутий до адміністративної відповідальності.

В подальшому Черкаським апеляційним судом в постанові акцентовано увагу на: «Враховуючи вищевикладене та вчинення хуліганських дій ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує його відповідальність у вчинені адміністративного правопорушення, яка не була врахована судом першої інстанції, те що його дії завдали тяжких моральних страждань потерпілій ОСОБА_1 , що спричинило погіршення її стану здоров`я, що підтверджується консультативним висновком лікаря невролога ОСОБА_4 від 11.06.2024 та 26.08.2024, те, що ОСОБА_2 не розкаявся у вчиненому ...».

У ч. 1 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За змістом п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1. ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Тобто, суд ухвалює рішення в межах вимог та підстав позову.

Стягуючи моральну шкоду суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача завдали ОСОБА_1 душевних страждань, стресів, що вплинули на її стан здоров`я.

Так, внаслідок протиправних хуліганських дій, вчинених ОСОБА_2 була спричинена саме моральна шкода ОСОБА_1 , вказане не оспорюється відповідачем.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції вірно визначено належний розмір відшкодування позивачу завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, яка належним чином відповідає рівню її моральних страждань, а також засадам розумності та справедливості та враховує факт порушення прав позивача з приводу вчинення ОСОБА_2 хуліганських дій стосовно ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що прийняте рішення судом першої інстанції є обґрунтоване, судом надано оцінку доказам, а тому підстав для його зміни чи скасування немає..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 370, 376, 377, 381,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцюка Максима Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яцюк Максим Васильович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: