Справа № 345/2711/25
Провадження № 22-ц/4808/152/26
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Якимів Р.В., ухвалене 29 жовтня 2025 року в м. Калуші Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 30 жовтня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року представник ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 18 жовтня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Z75.00110.005835206, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19 530,00 грн для власних потреб на строк 36 місяців під 9,99% річних від залишкової суми кредиту. Підписанням відповідного договору позивачка приєдналась до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердила свою обізнаність з Умовами та Тарифами банку. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання виконав повністю та видав позивачці кредитні кошти. Натомість відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні місячні платежі з простроченням, не в повному обсязі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

Крім того, 10.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-110-0 з лімітом кредитної лінії 7000,00 грн з відсотковою ставкою 48% річних.

11.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С 110-0 з лімітом кредитної лінії доступному клієнту в розмірі 7000,00 грн. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних.

Всупереч умов вказаних кредитних договорів відповідачка не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк вказаний у договорах, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право вимоги за укладеними з відповідачкою кредитними договорами.

Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у неї на час подачі позову виникла заборгованість

за кредитним договором № Z75.00110.005835206 в розмірі 47 935,36 грн, у тому числі: 19 065,12 грн основний борг, 6 293,44 грн відсотки, 22 576,80 грн інші платежі;

за кредитним договором № С-110-0 в розмірі 18 196,95 грн, з яких 6 965,78 грн основний борг та 11 231,17 грн відсотки;

за кредитним договором № С-110-0 в розмірі 20 585,52 грн, з яких 6 965,78 грн основний борг та 11 231,17 грн відсотки.

Зважаючи на вище викладене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки загальну заборгованість в розмірі в розмірі 86 717,83 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» суму заборгованості за кредитними договорами:

- №Z75.00110.005835206 від 18.10.2019 в розмірі 47935,36 грн,

- № С-110-0 від 10.06.2019 в розмірі 18196,95 грн,

- №С-110-0 від 11.02.2019 в розмірі 20585,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність факту укладення між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 18.10.2019 року. Так, в матеріалах справи відсутній сам кредитний договір, підписаний сторонами або укладений з використанням кваліфікованого електронного підпису, а тому позивач не довів, що саме відповідачка такий договір укладала.

На думку скаржниці, суд безпідставно погодився з позицією позивача, що надання копії договору та персональних даних відповідача заборонено законом. Разом з тим згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних допускається без згоди суб`єкта, якщо вона необхідна для здійснення прав і обов`язків у сфері правовідносин, що регулюються законом, тобто для суду.

Скаржниця зазначає, що позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував перехід права вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Свеа Фінанс». Зокрема, відсутні акти приймання-перредачі прав вимоги, без яких договір факторингу не може вважатись виконаним. Крім того, боржника не повідомлено належним чином про зміну кредитора, що супереречить статтям 516-517 ЦК України. А отже, суд не встановив факту правонаступництва, що є істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також зазначає, що позивач не надав детального розрахунку заборгованості, графіку платежів, розрахунку відсотків, підтвердження фактичної видачі всього кредиту, інформації про всі платежі, які здійснювались позичальником. Вважає, що сума боргу в розмірі 47 935,36 грн при первісному кредиті 19 530 грн та відсотковій ставці 9,99% річних є необґрунтованою, оскільки будь-які штрафні нарахування не підтверджені. Більше того позивач об`єднав в одному позові три різні кредитні договори, які містять різні умови, строки виконання, та перебіг позовної давності. Вважає, що об`єднання вимог за цими кредитними договорами суперечить нормам процесуального права, оскільки призвело до неправильного визначення суми стягнення.

Скаржниця посилається на те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності звернення до суду для стягнення заборгованості за кредитними договорами №С-110-0 від 11.02.2019 та №С-110-0 від 10.06.2019, що не було враховано судом. Натомість матеріали справи не містять доказів переривання або зупинення перебігу позовної давності.

За наведених обставин просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам відповідає не повністю.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що АТ «Ідея Банк» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитними договорами перед відповідачкою виконало у повному обсязі. Будь-яких доказів в спростування цього суду відповідачка не надала. Тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Свеа Фінанс», на думку місцевого суду, обґрунтованими є вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

18.10.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z75.00110.005835206. Банк надав відповідачці кредит у розмірі 19 530,00 грн на строк - 36 місяців. Розмір процентної ставки 9,99% річних. Відповідно до п. 1.7. банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 16 836,21 грн на відповідний рахунок позичальника, відкритий в АТ «Ідея Банк» та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 2693,79 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору через переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» в АТ «Ідея банк» через транзитний рахунок.

Як вбачається з ордеру-розпорядження №1 від 18.10.2019 на підставі вище вказананого договору банк здійснив ОСОБА_1 переказ коштів в розмірі 19530,00 грн.

Згідно довідки-розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 25.07.2023 складає 47 935,36 грн, з яких заборгованість за основним боргом 19 065,12 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 6293,44 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 22 576,80 грн.

Випискою по рахунку від 25.07.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 18.10.2019 отримала 19530,00 грн, з яких 16836,21 грн видача кредиту згідно кредитного договору №Z75.00110.005835206 від 18.10.2019 та 2693,79 грн оплата страхування згідно цього ж договору. Крім того, на протязі листопада грудня 2019 року нею частково вносились платежі на погашення боргу.

10.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою була укладена угода № С-110-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Відповідно до п.2.1. та 2.2 договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлено у 200 000,00 грн, ліміт кредитної лінії на момент укладення угоди - 7 000,00 грн. Відсотки за користування кредитом встановлено у розмірі 48,00%. Відповідно до п.4 договору підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредитної лінії.

Крім того, перед укладенням вказаного договору ОСОБА_1 також заповнила та підписала анкету-опитувальник клієнта-фіиччної особи, а також згоду фізичної особи-власника персональних даних та суб`єкта кредитної історії.

Як підтверджується випискою, ОСОБА_1 активно користувалась кредитною картою та частково погашала заборгованість за кредитом.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість відповідачки станом на 25.07.2023 за кредитним договором № С-110-0 від 10.06.2019 складає 18 196,95 грн, з яких 6 965,78 грн заборгованість за основним боргом та 11 231,17 грн за нарахованими та несплаченими відсотками.

11.02.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою була укладена угода №С-110-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлено у 200 000,00 грн. Ліміт кредитної лінії на момент укладення угоди - 7 000,00 грн. Відсотки за користування кредитом встановлено у розмірі 24,00%.

Також до моменту укладення вказаного договору ОСОБА_1 належним чином заповнила та підписала анкету-опитувальник клієнта фізичної особи, а також надала згоду на обробку персональних даних як їх власник і як суб`єкт кредитної історії.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість відповідачки станом на 25.07.2023 за кредитним договором № С-110-0 від 11.02.2019 складає 20 585,52 грн, з яких 6981,02 грн заборгованість за основним боргом та 13 604,50 грн за нарахованими та несплаченими відсотками.

25.07.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-31/23, згідно якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» отримав право вимоги по відношенню до відповідачки за вказаними кредитними договорами. Зокрема згідно реєстрів боржників, які є додатками до договору, новому кредитору передано право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договорами №Z75.00110.005835206 від 18.10.2019 року на суму 47 935,36 грн, №С-110-0 від 10.06.2019 на суму 18196,95 грн та №С-110-0 від 11.02.2019.

Згідно з платіжної інструкції від 26 липня 2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» проведено фінансування за договором факторингу №№01.02-31/23 від 25.07.2023.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.03.2024 ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс».

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнала, що отримувала кредитні кошти та визнає позов частково щодо заборгованості за тілом кредиту. Це підтверджується протоколом судового засідання від 29.10.2025.

Матеріалами справи підтверджено зокрема, що 18.10.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z75.00110.005835206, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів, умовами договору було передбачено оплату комісії за надання кредиту.

На обгрунтування заявлених вимог позивач надав виписку з особового рахунку відповідача. Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за основним боргом становить 19 065,12 грн.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, банком наданий належний доказ на підтвердження виконання ним умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів, зокрема, виписку з особового рахунку клієнта банку, яка відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і Положення має статус первинного документа.

Відтак, виходячи із основних засад цивільного судочинства, зокрема диспозитивності, що відповідає положенням статті 13 ЦПК України, враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги, колегія приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 065,12 грн за договором №Z75.00110.005835206 від 18.10.2019.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на строк кредитування 36 місяців, а також погоджену сторонами відсоткову ставку в розмірі 9,99% обґрунтованою також є розрахована АТ «Ідея Банк» заборгованість за відсотками в розмірі 6 293,44 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за іншими процентними платежами в розмірі 22 576,80 грн, які, як вбачається з довідки-розрахунку, фактично є комісією, то колегія вважає такі необґрунтованими.

Так, якщо в кредитному договорі Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які Товариством встановлена комісія за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (нарахування комісії за оформлення кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До схожих висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що підстав для нарахування комісії в позивача не було, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 22 576,80 грн за кредитним договором №Z75.00110.005835206 від 18.10.2019 належить відмовити.

Що стосується інших кредитних договорів від 10.06.2019 року № С-110-0 та від 11.02.2019 року №С-110-0, то колегія приходить до наступних висновків.

Разом із позовною заявою позивачем було долучено виписки по рахунках, з яких можна побачити лише рух коштів по картках, а не належний розрахунок з чіткою вказівкою щодо розміру простроченої заборгованості, строкової заборгованості, прострочених відсотків та нарахованих відсотків, які просить стягнути позивач на свою користь.

З розрахунку заборгованості неможливо встановити з якої саме дати банк почав нараховувати прострочені відсотки та за якою відсотковою ставкою. Надання позивачем первинних банківських виписок щодо руху коштів за кредитним договором не звільняє товариство, як позивача, щодо обов`язку доказування в частині надання розрахунку заборгованості за кредитним договором в розрізі платежів та нарахувань за кожен місяць користування кредитом. Виписка не містить періоду та відсоткової ставки, за якою нараховуються відсотки. Натомість довідки-розрахунки, надані позивачем, є фактично інформаційними довідками про розмір заборгованості, які виготовлені односторонньо банком та не можуть бути взяті судом до уваги без зазначення детальних розрахунків та обґрунтувань наведеної заборгованості.

Суд також позбавлений можливості дослідити зміст актуальних на час виникнення договірних відносин між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» умов Договору комплексного банківського обслуговування, які відповідно до укладених угод є їх невід`ємною частиною.

Надані представником позивача докази не підтверджують заявлені позовні вимоги та об`єктивно позбавляють можливості суд у повному обсязі встановити всі обставини.

А тому, зважаючи на часткове визнання позовних вимог, колегія вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту за угодою № С-110-0 від 10.06.2019 року в розмірі 6 965,78 грн та за угодою №С-110-0 від 11.02.2019 року в розмірі 6981,02 грн.

Посилання скаржниці на пропуск банком позовної давності колегія вважає необґрунтованим.

Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судового рішення. Оскільки відповідач із відповідною заявою не звертався, підстави для застосування позовної давності відсутні. У зв`язку з чим наведені апелянтом доводи є безпідставними.

Більше того, продовження строків позовної давності в період дії карантину та воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» з 86 713,83 грн до 39 305,36 грн, з яких:

заборгованість за основним боргом в розмірі 19 065,12 грн, 6293,44 грн заборгованість за відсотками за договором кредиту та страхування №Z75.00110.005835206,

6 965,78 грн заборгованість за основним боргом за угодою № С-110-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 10.06.2019 року,

6 981,02 грн заборгованість за основним боргом за угодою №С-110-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 11.02.2019 року.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 45 %, розподіл судового збору у суді першої інстанції підлягає зміні: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1089,90 грн (2422,40 грн х 45%). Розмір задоволених вимог апеляційної скарги складає 55 %, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню також витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 498,10 грн пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, остаточно з ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 різниця судового збору в сумі 1408,20 грн (2498,10-2422,40). З урахуванням зазначеного, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 2422, 40 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 жовтня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» () 39 305,36 грн заборгованості, з яких:

заборгованість за основним боргом в розмірі 19 065,12 грн, 6293,44 грн заборгованість за відсотками за договором кредиту та страхування №Z75.00110.005835206,

6 965,78 грн заборгованість за основним боргом за угодою № С-110-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 10.06.2019 року,

6 981,02 грн заборгованість за основним боргом за угодою №С-110-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 11.02.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1408,20 грн судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2026 року.