Провадження №22-ц/812/274/26, №22-ц/812/324/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарями судових засідань: Колосовою О.М., Шурмою Є.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шевченка А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №490/2813/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення та ухвалу, які ухвалив Центральний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Шолох Людмили Миколаївни у приміщенні цього суду 10 жовтня 2025 року та 24 жовтня 2025 року відповідно, дата складання повних судових рішень не зазначена, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 06 лютого 2024 року без відома позивача невідомі особи зняли кошти з його пенсійної картки в сумі 21639 грн 14 коп. та з кредитної карти в сумі 74000 грн., про що він одразу повідомив на «Гарячу лінію» відповідача, після чого було заблоковано його карткові рахунки, а також 07 лютого 2024 року звернувся до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення. Судове розслідування досі триває, відповіді на звернення на «Гарячу лінію» ним не отримано. Зазначає, що під час незаконних операцій з його картками повідомлень про списання коштів у додаток «Приват-24» йому не надходило. В березні та квітні 2024 року відповідач здійснив списання грошових коштів з його пенсійної картки на погашення заборгованості по кредиту у розмірі 1100 грн та 2600 грн відповідно. ОСОБА_1 зауважує, що не порушував Умов та правил надання банківських послуг, не повідомляв іншим особам свій пін-код до карті та CVV-код, не реєструвався у системі LsgPay, а тому вважає, що списання з його карток в погашення кредитних коштів є безпідставним. Крім того позивач зазначає, що протиправними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливість реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії, а також через порушення звичайного способу життя та неможливість своєчасно оплачувати ліки й медичні послуги. Розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює у сумі 30000 грн.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 74146 грн. та 21639 грн. 14 коп. незаконно списаних 06 лютого 2024 року з його рахунків коштів, 7695 грн 43 коп. незаконно списаних з його картки в погашення кредитних платежів коштів за період з 26 березня 2024 року по 13 травня 2024 року, а також 30000 грн моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» вказував, що позовні вимоги є безпідставними та просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач зазначив, що позивач не довів неправильне виконання Банком своєї функції банку-емітенту при проведенні оспорюваних ним транзакцій. Вказані транзакції були здійснені з використанням фінансового телефону позивача, через систему Приват24 з введенням правильного логіну та паролю.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи встановлено, що списання коштів з карток позивача 06 лютого 2025 року відбувалося із використанням фінансового телефону позивача із введенням вірного логіна та пароля; цього дня ані фінансовий телефон ані пінкод чи логін не змінювалися; послуга з переадресації телефонних дзвінків з фінансового номера телефону позивача не активувалася/не підключалася. Також, з наявних у справі матеріалів слідує та не заперечується позивачем, що мобільний телефон, з якого він зазвичай здійснював вхід у Систему Приват24, 06 лютого 2024 року був разом із ним та після повідомлення про злочин був оглянутий працівниками поліції. Отже, мобільний телефон позивача не вибував із його володіння 06 лютого 2024 року, а операції зі списання коштів 06 лютого 2024 року здійснювалися із введенням номера картки, терміну її дії, CVV- коду та коду 3-D Secure, відправленого на фінансовий номер позивача, а також із використанням кабінету позивача в системі Приват24. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що платіжні операції були ініційовані позивачем із проведенням електронної ідентифікації Електронного платіжного інструменту, яким є (Програмно-апаратне середовище) системи Приват24 та доступ до якого можливий виключно з використанням фінансового номера телефону позивача НОМЕР_1 , а тому відмовив у задоволенні позовних вимог з огляду на їх недоведеність.

Ухвалою того ж суду від 24 жовтня 2025 року виправлено описку в рішенні Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2025 року, а саме - зазначено у вступній його частині прізвище та ініціали секретаря судових засідань як «Горбань М.С.».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також просить визнати нечинною ухвалу суду першої інстанції від 24 жовтня 2025 року і закрити провадження в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що неправильне зазначення в рішенні суду прізвища та ініціалів секретаря судового засідання не можуть бути визнані опискою та, відповідно, виправлені судом.

Щодо рішення суду позивач зазначив, що не мав змоги надати свої пояснення в судовому засіданні особисто, оскільки не зміг потрапити до суду у зв`язку із відсутністю облаштування для того, щоб він, як особа з інвалідністю, зміг піднятися сходами.

Крім того, позивач вказує, що відзив на позовну заяву було направлено йому 23 травня 2024 року. До відзиву було надано копії листів відповідача від 21 квітня 2024 року та 16 травня 2024 року за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 стосовно підстав списання коштів з його рахунків 06 лютого 2024 року, які нібито були направлені йому на адресу реєстрації його проживання, хоча він у своєму зверненні зазначав іншу адресу для листування. Також позивач зауважує що суд безпідставно поновив строк відповідачу на подання відзиву на позовну заяву та взяв за основу його пояснення, не враховуючи пояснення ОСОБА_1 . До позовної заяви були додані копії заяв, направлених відповідачу 28 березня 2024 року та 08 квітня 2024 року з приводу проведення службової перевірки, проте відповіді на них він досі не отримав, що свідчить про формально проведену перевірку, про яку зазначено у відзиві на позовну заяву. ОСОБА_1 стверджує, що не надавав свій пін-код ніяким третім особам, повідомлень від відповідача щодо здійснення операцій з його рахунками в той час він не отримував, хоча суд зазначив про їх отримання. Ні ПрАТ «Київстар» ні відповідач не надали інформацію про суть цих повідомлень, як і не надали інформації про наявність або відсутність переадресації СМС-повідомлень з його телефону, хоча суд в своєму рішенні посилається на встановлену обставину, що такої переадресації не було. Стосовно зареєстрованих 06 лютого 2024 року телефонних дзвінків на номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 зазначає, що це номери його рідної сестри ОСОБА_2 та його племінниці ОСОБА_3 , про що він повідомляв в письмових заявах та ОСОБА_2 повідомляла в судовому засіданні, оскільки вони викликали сумніви у суду, проте номер НОМЕР_14, із якого в період зняття коштів з його рахунку було здійснено 5 дзвінків, які тривали по декілька секунд, сумнівів у суду не викликав. Цей номер виявився інформаційним номером відповідача. В судовому засіданні відповідач повинен був надати аудіозаписи цих дзвінків в судове засідання, проте не на надав, сказавши, що вони не зберіглися. В своєму рішенні суд посилається на те, шо вхід до системи було здійснено з двох моделей телефонів, однак у позивача в наявності лише один телефон. До того ж позивач наголошує, що в процесі розгляду справи встановлено, що картка «Універсальна» належить ОСОБА_4 та на неї через декілька операцій було перераховано кошти з його пенсійної картки.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач подав із пропуском визначеного судом строку, тому був повернутий судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону відповідає оскаржуване рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг 13 квітня 2021 підписав анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, погодившись з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, та в такий спосіб підтвердив укладення між позивачем та AT КБ «ПриватБанк» (відповідачем) договору про надання банківських послуг (том 1 а.с. 111-113, а.с. 115-135).

Розділ 1.1.11. Умов та Правил надання банківських послуг містить умови виконання платіжних операцій та порядок розрахунків клієнта банка. В анкеті-заяві клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 13 квітня 2021 року (на третьому аркуші) та у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 13 квітня 2021 року, які власноручно підписано позивачем, викладена «Угода про використання простого електронного підпису», у пункті 3 якої передбачено, що «Банк та Клієнт (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: OTP- пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку шляхом підписання способами, що узгоджені Сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта, яким є номер: НОМЕР_1 . Сторони узгодили, що Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису.»

Відповідно до анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 13 квітня 2021 року позивач має зареєстрований в АТ КБ «ПриватБанк» фінансовий номер телефону: НОМЕР_1 .

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг (пункт 1.1.1.71.) фінансовий номер телефону Клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений Клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть виконуватися платіжні операції. Підтверджується Клієнтом під час активації банківської послуги за допомогою POS-терміналу у відділенні Банку, банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду платіжної картки і sms паролем, а також у Системі «Приват24» Банку (у разі зміни логіна користувача).

Позивач ОСОБА_1 є власником карток міжнародної платіжної системи Visa за НОМЕР_16 (кредитний карт-рахунок) та НОМЕР_17 (пенсійний карт-рахунок), емітентом яких є АТ КБ «ПриватБанк».

Банк відкрив позивачу наступні карт-рахунки: НОМЕР_17 (соціальна карта) - рахунок № НОМЕР_4 (договір SAMDNWFC1); № НОМЕР_5 «Скарбничка» - рахунок № НОМЕР_6 (договір SAMDNWFD300); № НОМЕР_7 (кредитна карта) - рахунок № НОМЕР_8 (договір SAMDNWFC5).

Позивач, звертаючись із позовом у цій справі, стверджує, що 06 лютого 2024 року після 20 години невідомі йому особи шляхом шахрайських дій провели транзакції, внаслідок яких з його рахунків у банку було виведено кошти: з рахунку до кредитної картки - 74146 грн. та з рахунку до соціальної карти - 21639 грн. 14 коп., а в подальшому, з метою погашення виниклої після цього кредитної заборгованості, відповідач також списав за рахунок його коштів 7695 грн 43 коп. в погашення кредитної заборгованості, тому просив вказані суми стягнути з відповідача.

Банк заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивач не надав доказів щодо непроведення Банком автентифікації/авторизації при здійсненні спірних транзакцій, а розголошення даних, без яких здійснення транзакцій було неможливо, міг допустити позивач після телефонної розмови з іншою особою 06 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Оцінюючи правильність такого висновку суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступних міркувань.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з наявних у справі виписок по карткових рахунках ОСОБА_1 , станом на 20:03 години 06 лютого 2024 року на його карт-рахунках були наступні баланси: на соціальній карті - 21639,14 грн.; на карт-рахунку «Скарбничка» - 0,00 грн.; на кредитній карті - 3,46 грн. (том 1, а.с. 99-101).

Операції, які були виконані по карт-рахункам позивача 06 лютого 2024 року (валюта - гривня):

20:03 години з соціальної карти на «Скарбничку» перераховано 2500,00;

20:04 години з соціальної карти на «Скарбничку» перераховано 2500,00;

20:22 години з соціальної карти перераховано на картку НОМЕР_9 Універсал Банку 11055,00;

20:24 години з кредитної карти на соціальну карту перераховано НОМЕР_10 ;

20:29 години з соціальної карти перераховано на рахунок «Скарбничка» 111,05;

20:26 години з соціальної карти на рахунок «Скарбничка» перераховано 5,00;

20:34 години зі «Скарбнички» перераховано на кредитну карту 5116,05;

20:36 години з соціальної карти на картку НОМЕР_9 Універсал Банку перераховано 14070,00;

20:40 години з кредитної карти перераховано через термінал стороннього банку «NovaPay, Kyiv» 19285,00;

20:44 години з соціальної карти на кредитну карту позивача перераховано 2453,09;

20:46 години з кредитної карти на термінал стороннього банку «NovaPay, Kyiv» перераховано 18778,00;

20:51 години з кредитної карти на термінал стороннього банку «NovaPay, Kyiv» перераховано 19285,00;

20:55 години з кредитної карти на термінал стороннього банку «NovaPay, Kyiv» перераховано 10556,00.

Вищенаведені операції підтверджуються виписками по картам позивача, а також долученим відповідачем до відзиву на позовну заяву витягом з програмного комплексу «Адмінка E-COMMERCE» (том 1, а.с. 99-102, 107).

Платежі о 20:22 та о 20:36 проведені з соціальної карти на суму 11055,00 грн. та на суму 14070,00 грн. на картку НОМЕР_9 , емітентом якої є Універсал Банку, власником якої згідно відповіді операційного директора АТ «Універсал Банк» є ОСОБА_4 (том 1, а.с. 216).

Вищевказані докази підтверджують, що за межи карт-рахунків ОСОБА_1 06 лютого 2024 року були виконані платежі на загальну суму 93029 грн., а саме - з соціальної карти на картку Універсал банку в сумі 25095 грн. (11055 НОМЕР_11 ) та з кредитної карти на термінал стороннього банку «NovaPay, Kyiv» в сумі 67904 грн. (19285+18778+19285+10556). При цьому було перераховано власних коштів ОСОБА_1 21639 грн. 14 коп. та 71389 грн. 86 коп. - за рахунок кредитних коштів.

За змістом відповіді працівника відповідача ОСОБА_1 на його звернення від 16 травня 2024 року Банк відмовив останньому у поверненні переказаних коштів (том 1, а.с. 105-106).

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частина друга статті 1066 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина перша статті 1068 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (частина друга статті 1071 ЦК України).

Стаття 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Крім того загальні вимоги до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням на день вчинення спірних транзакцій із рахунків позивача встановлені Національним банком Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення № 164), яке набрало чинності 01 серпня 2022 року.

Відповідно до статті 18 Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи. Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ. У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» система захисту інформації повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Захист інформації забезпечується суб`єктами переказу коштів шляхом обов`язкового впровадження та використання відповідної системи захисту, що складається з: 1) законодавчих актів України та інших нормативно-правових актів, а також внутрішніх нормативних актів суб`єктів переказу, що регулюють порядок доступу та роботи з відповідною інформацією, а також відповідальність за порушення цих правил; 2) заходів охорони приміщень, технічного обладнання відповідної платіжної системи та персоналу суб`єкта переказу; 3) технологічних та програмно-апаратних засобів криптографічного захисту інформації, що обробляється в платіжній системі.

Статтею 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно із підпунктом 1 пункту 136 Положення № 164 користувач, яким відповідно до підпункту 17 пункту 3 є фізична або юридична особа, яка має намір отримати чи отримує платіжну послугу від емітента, зобов`язаний, зокрема, зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень;

Пунктом 140 Положення № 164 передбачено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Згідно із пунктом 146 Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

В силу пункту 147 Положення № 164 власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Згідно із пунктом 148 Положення № 164 емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян.

Частиною 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Також згідно із частинами 1-3, 12, 20-22 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за дії або бездіяльність своїх працівників, залучених комерційних агентів та надавачів платіжних послуг - посередників, у тому числі за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій та/або за заподіяну шкоду.

Надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за недотримання встановлених вимог щодо обробки персональних даних користувачів під час надання платіжних послуг.

Надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за порушення прав та інтересів споживачів.

Відповідно до частини 1, 3-5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг.

Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.

Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.

Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено: «Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Отже, за обставинами справи, яка переглядається, саме банк має подати беззаперечні докази сприяння позивачем незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 06 лютого 2024 року.

Так, за результатами службової перевірки, про що викладено у відзиві на позовну заяву, Банком було встановлено, що 1) платежі з соціальної карти позивача НОМЕР_17 на картку банка «Універсал» № НОМЕР_9 в сумі 25095 грн. (11055+14040) були виконані через систему Приват24 позивача. Вхід до Приват24 позивача виконувався у всіх випадках тільки з використанням фінансового номеру телефону позивача: НОМЕР_1 , для доступу в Систему введено правильний логін (фінансовий номер телефону: НОМЕР_1 ) і пароль (створений позивачем, який він не має права розголошувати); 2) платіжні інструкції для здійснення платежів було підписано за допомогою паролю ОТР якій надійшов на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 о 19:16; 3) при здійсненні операцій 06 лютого 2024 року вхід до системи Приват24 позивача було виконано з двох типів моделей телефонів. Звичайно вхід до Приват24 виконується з моделі телефону (типова модель телефону): LENOVO ос: ANDROID 10. З цього пристрою 06 лютого 2024 року були входи до системи Приват24: о 7:51; 14:42; 19:16; 20:08; 20:52. Нетипова модель телефону - NE2210|ONEPLUS ос: ANDROID 9, за допомогою якої 06 лютого 2024 року були входи до системи Приват24: о 20:10; 20:33; 20:40; 20:46; 20:51; 20:55. 4) пароль входу до системи Приват24 до 07 лютого 2024 року не змінювався.

Вказана інформація підтверджується долученим відповідачем витягом з комплексу «Логи входів у Систему Приват24» клієнта ОСОБА_1 (том 1, а.с. 103).

Також відповідач в ході службової перевірки встановив, що платежі на термінал стороннього банку «NovaPay, Kyiv» о 20:40 з кредитної карти позивача на суму 19285 грн., о 20:46 на суму 18778 грн., о 20:51 на суму 19285 грн.; о 20:55 на суму 10556 грн. проведено в інтернеті на сторонньому сайті з правильним ручним вводом інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції по кредитній карті позивача НОМЕР_16 (аутентифікація та авторизація), а саме із правильним введенням індивідуального номеру картки (унікальна комбінація з 16 цифр: НОМЕР_7); коду безпеки картки (CVV-коду, 3 цифри на зворотній стороні карти, для здійснення операцій в мережі інтернет); коду для інтернет-платежів - 3-D Secure (код підтвердження операцій в інтернеті прийшов в програмі Приват24 або на фінансовий телефон позивача).

Позивач 07 лютого 2024 року звернувся до відділення банку із повідомленням про несанкціоноване списання коштів з його рахунків та до ВП № 1 МРУМП із заявою про вжиття заходів щодо невстановлених осіб, які шахрайським шляхом зняли з його кредитної картки у Приватбанку № НОМЕР_7 (том 1, а.с. 15).

В подальшому він також письмово звертався до відповідача із заявами щодо повернення коштів 28 березня 2024 року та 08 травня 2024 року (том 1, а.с. 22-24).

08 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 зареєстровано кримінальне провадження № 0000190 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України (том 1, а.с. 21).

03 квітня 2024 року позивач звернувся до ВП № 1 МРУМП із заявою про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом зняли з його кредитної картки грошові кошти, у зв`язку із чим зареєстроване кримінальне провадження № 0000190. Одночасно цими особами в цей же час шахрайським шляхом були зняті грошові кошти із його картки у Приватбанку № НОМЕР_12 . Позивач просив вжити заходів до невстановлених осіб, які шахрайським шляхом зняли з його пенсійної картки у Приватбанку № НОМЕР_12 , зареєструвати кримінальне провадження, яке об`єднати із кримінальним провадженням № 0000190 (том 1, а.с. 16).

Листом ВП№1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області на адресу позивача направлено відповідь, якою повідомлено про долучення цих матеріалів до кримінального провадження № 0000190 від 09 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України (том 1, а.с. 17).

Відповідно наданої на запит суду ПрАТ «Київстар» інформації (том 1, а.с. 186, 187) номер телефона НОМЕР_1 не зареєстровано за жодною особою. Протягом 06 лютого 2024 року послуга переадресації дзвінків та СМС повідомлень на інші абонентські телефонні номер не підключалася/не активувалася. Відправлення СМС повідомлень номером телефону НОМЕР_1 протягом 06 лютого 2024 року комунікаційним обладнанням ПАТ «Київстар» не зафіксовано.

06 лютого 2024 року з номера телефону НОМЕР_1 (який є фінансовим номером позивача в ПАТ «Приватбанк») здійснено вихідні дзвінки на номер НОМЕР_13 (8:01:28; 8:02:45; 8:09:05) різної тривалості. З цього ж номеру ( НОМЕР_13 ) здійснено вхідні дзвінки (14:44:57; 15:00:22; 15:25:17) різної тривалості.

06 лютого 2024 року о 19:15:49, 19:20:08, 20:10:21 та 20:42:03, 20:43:41 на фінансовий номер телефона позивача здійснено вхідні дзвінки з номера телефону НОМЕР_14 , який, як встановив суд першої інстанції, належить АТ «ПриватБанк». Також на фінансовий номер позивача відповідачем АТ «ПриватБанк» направлено два СМС повідомлення: о 20:21:09 та 20:35:10.

Позивач в суді апеляційної інстанції підтвердив, що пристрій, зазначений у наявних у справі доказах як LENOVO ос: ANDROID 10 - це його планшет, за допомогою якого він 06 лютого 2024 року неодноразово здійснював вхід до системи Приват24, також на його фінансовий номер телефону надходили дзвінки та повідомлення від банку та він натискав цифру «1» для підтвердження операцій. Також у поясненнях слідчому як потерпілий у кримінальному провадженні 09 лютого 2024 року він посилався на те, що 06 лютого 2024 року він виконував усі дії за вказівками особи, яка дзвонила йому з невідомого номеру та назвалася працівником Приватбанку, а також повідомила про списання з його рахунку 5000 грн. (том 2, а.с. 8).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає що, банк у цій справі виконав покладений на нього як на відповідача відповідно до положень статей 12, 81, 177 ЦПК України обов`язок надати докази на підтвердження заперечень позовних вимог.

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що платежі з соціальної карти позивача № НОМЕР_15 на картку банка «Універсал» № НОМЕР_9 в сумі 25095 грн (11055+14040) були виконані через систему Приват24 позивача, після його автентифікації, з використанням фінансового номеру телефону позивача. Списання коштів з картки № НОМЕР_7 (кредитний карт-рахунок) ОСОБА_1 на сторонньому інтернет-ресурсі проводилось після введення номеру карти, CVV-коду, терміну її дії. Дані операції були підтверджені шляхом використання коду 3-D Secure (протокол, який використовується міжнародною платіжною системою Visa або MasterCard як рівень безпеки онлайн-кредитних та дебетових карток). Цього дня ані фінансовий телефон ані пінкод чи логін входу в систему банку позивача не змінювалися, послуга з переадресації телефонних дзвінків з фінансового номера телефону позивача не активувалася/не підключалася, телефон позивача з його користування не вибував.

Щодо входу у систему Приват24 з нетипової моделі телефону NE2210|ONEPLUS ос: ANDROID 9, то такий вхід супроводжувався дзвінком із банку на фінансовий номер телефону саме позивача (20:10:21), тривалість розмови 25 сек., та міг бути прийнятий лише ним. Таке підтверджується наданою ПрАТ «Київстар» інформацією та не спростовано позивачем під час розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає доведеним, що саме позивач ініціював оспорювані ним транзакції 06 лютого 2024 року або сторонні особи за його безпосереднього сприяння, про що, окрім доказів із програмних забезпечень відповідача, свідчать його пояснення в суді апеляційної інстанції та слідчому про те, що він під час здійснення переказів увійшов до системи Приват24, та виконував вказівки «невідомої особи», а також підтверджував дії як користувач, відповідаючи на дзвінки банку. Зазначене свідчить про активну участь клієнта ( ОСОБА_1 ) в його ідентифікації та авторизації операцій, хоч і, вірогідно, під впливом дій іншої особи. Крім того в порушення наведених вище вимог закону він будучі обізнаним про списання коштів з його рахунків 06 лютого 2024 року повідомив відповідача про такі дії лише 07 лютого 2024 року.

За такого відсутні законні підстави для покладання на відповідача у цій справі відповідальності у вигляді повернення перерахованих коштів позивача, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Щодо списання, як стверджує позивач, відповідачем з його рахунку 7695 грн 43 коп. в погашення кредитних платежів коштів за період з 26 березня 2024 року по 13 травня 2024 року, будь-якого розрахунку наявності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості внаслідок спірних транзакцій у справі немає. Також позивач не довів неправильність відповідних списань коштів. Тому в цій частині позовні вимоги також є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду про відмову у позові не спростовують.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що він нікому не повідомляв пін-код та іншу особисту інформацію, спростовується наведеними доказами про те, що він своїми діями сприяв ініціюванню та проведенню перерахунку коштів.

Посилання позивача на те, що він не отримував від банку будь-яких повідомлень щодо проведених платіжних операцій, спростовується наявною у справі відповіддю ПрАТ «Київстар», з якої вбачається неодноразові вхідні дзвінки АТ КБ «ПриватБанк» на фінансовий номер телефону позивача та СМС-повідомлення від банку. Крім того така інформація відображається в системи Прват24, до якої неодноразово 06 лютого 2024 року заходив ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що рішення суду ґрунтується лише на службовому розслідуванні відповідача, спростовується матеріалами справи. Так, окрім протоколу допиту ОСОБА_1 (в кримінальній справі), суд проаналізував відповідь ПрАТ «Київстар», яка разом із відомостями із долучених відповідачем доказів підтверджують, що вхід ОСОБА_1 до Приват24 (19:16 06 лютого 2024 року) був підтверджений дзвінком IVR від Банку, після чого ОСОБА_1 натиснув «1» (позивач сам це підтверджує в протоколі допиту); платіжні операції (20:22 та 20:36) були здійснені після надходження СМС-повідомлень від відповідача, надісланих на фінансовий номер позивача, до якого він мав безперешкодний доступ.

Щодо посилання ОСОБА_1 на ненадання банком записів дзвінків зі свого інформаційного номера (НОМЕР_14), які, за його поясненнями, здійснювалися для підтвердження входу чи операції.

Зазначене питання було досліджено при розгляді справи. Так, в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що надана ПрАТ «Київстар» інформація підтверджує факти здійснення дзвінків IVR від Банку (номер телефону - НОМЕР_14 ) о 19:16 та факт натискання клієнтом «1». Це підтверджує, що клієнт авторизував вхід. Телефонний номер НОМЕР_14 належить АТ КБ «ПриватБанк» та використовується як дзвінок IVR (Інтерактивна Голосова Відповідь ) - це автоматизована система голосового меню, яка застосовується при спробі клієнта увійти до системи Приват24 (для підтвердження клієнтом входу). Тобто відповідь на автоматизоване голосове питання здійснюється клієнтом не за допомогою голосу, а за допомогою натискання на цифру свого мобільного пристрою. Тому записи IVR-дзвінків не ведуться.

Не є прийнятним аргумент апеляційної скарги щодо прийняття судом відзиву на позовну заяву банку, який надісланий до суду з пропуском строку на його подання, то подавши відзив на позовну заяву, відповідач просив поновити строк на його подання, зазначивши причини такого пропуску. Суд першої інстанції таке клопотання шляхом винесення окремої ухвали не вирішив, натомість прийняв відзив, тобто погодився із можливістю його розглянути, що свідчить про мовчазну згоду із відповідачем щодо поважності причин пропуску строку на звернення із відзивом. Зважаючи на те, що позивач у справі був ознайомлений із відзивом та додатками до нього, надав на нього відповідь, тому прийняття відзиву на позовну заяву, який поданий із пропуском визначеного судом, не призвело до порушення процесуальних прав позивача, тоді як іншій підхід суду першої інстанції був би проявом зайвого формалізму та не сприяв би повному та всебічному встановленню обставин справи.

Щодо вимог апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про виправлення описки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає.

Питання про внесення виправлень може бути вирішено судом, що ухвалив рішення як з власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред`явлено до примусового виконання. Внесення виправлень у судове рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено.

У розумінні процесуального закону описка - це зроблена судом механічна граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, одрук тощо). Не вважається опискою помилка, яка не викривляє зміст рішення, тобто неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування росіянізмів та діалектизмів тощо.

Опискою необхідно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Такий висновок щодо застосування інституту виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/10956/16, від 11 січня 2022 року у справі № 921/730/13-г/3, від 23 березня 2023 року у справі № 990/106/22, від 26 квітня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц та від 09 травня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц.

Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

Вирішуючи питання про виправлення описок (очевидних арифметичних помилок), допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення незалежно від його юридичного значення чи зовнішнього оцінного сприйняття (розуміння). Суд лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо) або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення), які водночас впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що у рішенні від 10 жовтня 2025 року суд помилково указав прізвище секретаря судового засідання обґрунтовано усунув таку помилку (неточність) шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки внаслідок прийняття такої ухвали суть ухваленого рішення не зачіпається, а позивач не навів доказів, яким чином виправлення такої описки порушує його права.

Оскільки суд першої інстанції у цій справі повно та всебічно на підставі належно оцінених доказів встановив обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку, правильно застосувавши норми матеріального права та дотримавшись вимог процесуального закону, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а також правильно дійшов висновку про виправлення описки щодо прізвища секретаря судового засідання, апеляційний суд в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення та ухвали суду від 24 жовтня 2025 року.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення та оскаржувана ухвала суду залишені без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2025 року та ухвалу цього ж суду від 24 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повна постанова складена 29 січня 2026 року