Справа №403/537/24 провадження № 2/403/82/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Муляві В.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. 00 коп.. Позовна вимога обґрунтована тим, що у зв?язку із введенням в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 воєнного стану та проведення загальної мобілізації, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України, 09 березня 2022 року позивач був призваний у Збройні Сили України по мобілізації. Позивач є учасником бойових дій та приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України. 28 лютого 2023 року при виконанні бойового завдання на о.Великий Потьомкін позивач отримав контузію внаслідок комбінованого обстрілу з боку противника. 16 червня 2023 року, виконуючи завдання з бойового чергування на лівому березні річки Дніпро в районі Антонівського мосту, внаслідок мінометного обстрілу, отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок. В травні 2024 року отримав контузію, в результаті чого втратив зір та переніс у зв?язку з цим операцію. 09 вересня 2024 року отримав баротравму вуха, змішану втрату слуху справа, множинні поверхневі травми правого та лівого передпліччя, правої та лівої кисті без порушення функції, уламкові поранення тулуба, передньої грудної та черевної стінки та лівого стегна., садна обличчя, тулуба, обох кінцівок. З огляду на викладене, позивач вважає, що безпосередня участь у бойових діях має істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні бойових дій він неодноразово був свідком загибелі та поранення його товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, отримав поранення, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних порушень своїх конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим. Від початку збройної агресії рф проти України, як громадянин України та учасник бойових дій, він постійно перебуває у пригніченому стані, має знижений життєвий тонус і погіршене самопочуття, що негативно позначилося на його стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв?язків, чим йому завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з російської федерації. Враховуючи характер душевних страждань, яких він зазнав у зв?язку із збройною агресією рф проти України та в першу чергу внаслідок безпосередньої участі в бойових діях, пов?язаних із ризиком для життя та здоров?я, приймаючи до уваги факт протиправної окупації частини території України і беззаконня, яке там панує, вважав, що у результаті протиправних дій російської федерації йому особисто була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 1000000,00 грн..

В судовому засіданні по розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 підтримав позов та прохав суд його задоволити. Додатково пояснив, що з березня 2022 року він був призваний на військову службу по мобілізації під час якої отримав 4-5 контузій. Групи інвалідності він не має. Під час проходження військової служби йому було відмовлено в рапорті на проходження військово-лікарської комісії. Перебуваючи на військовій службі він отримував грошове забезпечення та проходив безкоштовне лікування після отриманих контузій, а також спини, внаслідок носіння бронежилета. Крім того, йому була проведена безкоштовна операція у зв`язку із захворюванням очей, внаслідок якої зір значно покращився. З 06 січня 2026 року він був звільнений з військової служби з огляду на наявність у нього трьох дітей. На даний час він проживає разом зі своєю сім`єю та планує влаштуватись на роботу. Під час сезону він займається неофіційно утепленням фасадів будівель, що є його основним заробітком. Цим він займався і до війни. В повсякденному житті він самостійно себе обслуговує без сторонньої допомоги. Розмір моральної шкоди йому визначив юрист, який займався написанням позовної заяви, і він з ним погодився.

Представник відповідача російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся в передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до положень ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності відповідача.

На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 ЦПК України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, а також процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.80-82).

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року про закриття підготовчого провадження цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті (а.с.101).

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року витребувано від військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відомості щодо розміру отримуваного позивачем грошового забезпечення та щодо виплати останньому одноразової грошової допомоги за отримані ним, як військовослужбовцем, поранення за період з 20 березня 2022 року по 21 травня 2025 року (а.с.130-131)

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року повторно витребувано від військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 відомості щодо розміру отримуваного позивачем грошового забезпечення та щодо виплати останньому одноразової грошової допомоги за отримані ним, як військовослужбовцем, поранення за період з 20 березня 2022 року по 21 травня 2025 року та визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання по розгляду цивільної справи для дачі особистих пояснень з приводу обставин, викладених в позовній заяві (а.с.162).

Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року повторно визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання по розгляду цивільної справи для дачі особистих пояснень з приводу обставин, викладених в позовній заяві (а.с.183).

Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.202).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зміст письмових доказів по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Як вбачається зі змісту військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого 16 травня 2017 року, позивач по справі прийняв військову присягу 20 березня 2022 року у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 23 листопада 2025 року за №1482, солдат ОСОБА_1 на дату видачі цієї довідки перебував на військовій службі у вказаній військовій частині (а.с.12).

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03 липня 2023 року за №595 солдат ОСОБА_1 16 червня 2023 року отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок (а.с.13).

За змістом довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 12 липня 2023 року за №607, солдат ОСОБА_1 28 лютого 2023 року отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок (а.с.14).

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 26 жовтня 2024 року за №763, позивач ОСОБА_1 в періоди з: 02 грудня по 31 грудня 2022 року, 01 лютого по 27 лютого 2023 року, 06 березня по 15 червня 2023 року, 23 червня по 13 липня 2023 року, 17 липня по 29 липня 2023 року, 25 жовтня по 29 жовтня 2023 року, з 14 лютого по 20 березня 2024 року, 04 квітня по 30 квітня 2024 року, 09 червня по 09 вересня 2024 року та 10 жовтня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.46-47).

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26 вересня 2024 року за №657, матрос ОСОБА_1 09 вересня 2024 року отримав мінно-вибухову травму, множинні ВОСП голови, обличчя, правого та лівого передпліччя, правої та лівої кисті тулуба, передньої грудної та черевної стінки, лівого стегна (а.с.49).

Як вбачається з довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України від 03 квітня 2024 року за 556, за результатами проведення 03 квітня 2024 року медичного огляду солдата ОСОБА_1 останньому був поставлений діагноз: дегенеративно-дистрофічне захворювання хребта за типом остеохондрозу, ускладненого деформуючим артрозом на рівні L4-L5; L5-S1 хребців, ускладненого грижами дисків на цьому рівні; вертеброгенна люмбалгія без порушення функції; хронічний стеатогепатит з мінімальною активністю; дискінезія жовчновивідних шляхів; хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; порушення толерантності до глюкози; нефролітіаз; неповна ускладнена катаракта, рефракційна амбліопія слабкого ступеню, далекозорість ст. 6,00 правого ока при гостроті зору з корекцією 0,6; неповна ускладнена катаракта, далекозорість ст. 7,0D лівого ока при гостроті зору з корекцією 0,3, а також констатовано наявність захворювання, пов?язаного з проходженням військової служби та наслідки перенесеної вибухової травми (28 лютого 2023 року), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді розсіяної дрібновогнищевої симптоматики, цефалічного та астено-вегетативного синдромів, з незначним порушенням функції; акубаротравматичне ураження вух без пошкодження барабанних перетинок. Встановлена наявність травми (контузія, поранення, каліцтво), пов?язаної із захистом Батьківщини та наданий висновок про придатність позивача до військової служби (а.с.53).

Судом також встановлено, що з 14 серпня по 24 серпня 2023 року позивач перебував на лікуванні з діагнозом хронічний гастродуоденіт, стадія загострення (а.с.54).

Відповідно до виписного епікризу №5746/814 із медичної картки стаціонарного хворого

оториноларингологічного відділення КНП ММР «Міська лікарня №4» позивач ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 09 вересня по 13 вересня 2024 року у відділенні з основним діагнозом: баротравма вуха, змішана втрата слуху справа та супутнім діагнозом: множинні поверхневі травми правого та лівого передпліччя, правої та лівої кисті без порушення функцій, уламкові поранення тулуба, передньої грудної клітини та червоної стінки та лівого стегна, садна обличчя, тулуба, обох кінцівок. Виписаний з поліпшенням та рекомендаціями обмеження фізичних навантажень та уникнення гучних акустичних імпульсів (а.с.55).

За результатам проходження позивачем 19 січня 2023 року магнітно-резонансної томографії нижньогрудного, попереково-крижового відділу хребта встановлені ознаки остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, ускладненого задніми килами дисків L4-L5, L5-S1 сегментів хребця; вторинний деформуючий артроз дуговідрощатих суглобів; незначний правобічний сколіоз (а.с.57).

25 березня 2024 року позивачу ОСОБА_1 за результатами консультації окуліста був поставлений діагноз: неповна ускладнена катаракта, рефракційна амбліопія слабкого ступеню, далекозорість ст.6,0D правого ока при гостроті зору з корекцією 0,6; неповна ускладнена катаракта, далекозорість ст.7,0D лівого ока при гостроті зору з корекцією 0,3 та визнано придатним до військової служби (а.с.60).

Відповідно до заключення лікаря за результатами аудіометрії, проведеної 18 вересня 2024 року поліклінічним відділенням КНП «МКЛ №1» ОМР, позивачу ОСОБА_1 була встановлена гостра правобічна кондуктивна приглухуватість І ст. та гостра лівобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. (а.с.61).

Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №652 ОСОБА_1 в період з 21 березня по 04 квітня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом дегенеративно-дистрофічне захворювання хребта за типом остеохондрозу, ускладненого деформуючим артрозом на рівні L4-L5; L5-81 хребців ускладненого грижами дисків на цьому рівні, вертеброгенна люмбалгія без порушення функції; хронічний стеатогепатит з мінімальною активністю; дискінезія жовчновивідних шляхів; хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; порушення толерантності до глюкози; нефролітіаз; неповна ускладнена катаракта, рефракційна амбліопія слабкого ступеню, далекозорість ст. 6,00 правого ока при гостроті зору з корекцією 0,6; неповна ускладнена катаракта, далекозорість ст. 7,0D лівого ока при гостроті зору з корекцією 0,3; наслідки перенесеної вибухової травми (28 лютого 2023 року), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді розсіяної дрібновогнищевої симптоматики, цефалічного та астено-вегетативного синдромів, з незначним порушенням функції; акубаротравматичне ураження вух без пошкодження барабанних перетинок (а.с.65-66).

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1216 позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Багатопрофільний шпиталь ветеранів» Одеської обласної ради» в період з 19 вересня по 05 жовтня 2023 року з клінічним діагнозом: дегенеративно-дистрофічне ураження поперекового відділу хребта по типу між хребцевого остеохондрозу; вертеброгенна люмбоішналгія зі стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами (а.с.68).

Як вбачається зі змісту виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №12587/560, позивач проходив стаціонарне лікування в КНП «Міська лікарня №1» ОМР з 13 вересня 2024 року по 04 жовтня 2024 року з діагнозом МВТ (від 09 вересня 2024 року); множинні ВОСП кінцівок, обличчя, грудної клітини та живота; АБТ обох вух з пошкодженням барабанної перетинки праворуч; гостра правобічна кондуктивна приглухуватість І ступеня; гостра лівобічна сенсоневральна приглухуватість І ступеня (а.с.71).

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3378 позивач ОСОБА_1 в період з 01 травня по 10 травня 2024 року проходив стаціонарне лікування у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з діагнозом: Н26.2, ускладнена катаракта обох очей, далекозорість високого ступеню, рефракційна амбліопія слабкого ступеню (а.с.117-118).

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії військово-медичного клінічного центру Південного регіону №1171 від 09 травня 2024 року, за результатами проведеного медичного огляду солдата ОСОБА_1 останньому був поставлений діагноз: Н62.2, стан після операцій (07.05.2024 та 08.05.2024): факоемульсифікацій катаракти з імплантацією ІОЛ на обох очах з приводу ускладненої катаракти, далекозорості високого ступеню обох очей при гостроті зору з корекцією 0,7/0,7. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби (а.с.123).

Відповідно до виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №2135 від 15 травня 2025 року, позивач ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні ПВХ ВМКЦ ПР з 17 червня 2023 року по 23 червня 2023 року з діагнозом: вибухова травма (16.06.2023) ЗЧМТ, струс головного мозку, вушний шум (а.с.126).

Зі змісту довідки про нараховані та виплачені позивачу ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за період з 14 березня 2022 року по 31 травня 2025 року №417-1364 від 30 вересня 2025 року, останньому на картковий рахунок були перераховані грошові кошти в загальній сумі 3270907,42 грн. (а.с.186).

06 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 був виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 (а.с.224).

Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Загальновідомою є обставина, що з 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені ст.3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

За змістом заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.

З 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, термін дії якого неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.

02 березня 2022 року збройну агресію російської федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН, яка вимагала від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

Резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» №2433, ухваленою 27 квітня 2022 року, було визнано, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом, яка сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (п.1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України №2188-IX).

Таким чином, звернення позивача ОСОБА_1 до українського суду є реалізацією наданого йому права на захист, позбавлення якого заперечувало б саму сутність такого права.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач зазначає, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України йому завдана моральна шкода.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, в якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (ч.1 ст.48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п.3 ч.2 ст.11, п.9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч.3 ст.23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України).

Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі №279/1834/22).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме: щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо сторони не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

При цьому еквівалентом моральної шкоди виступають гроші. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією належного йому паспорта № НОМЕР_5 , виданого 18 квітня 2017 року органом №3533.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був призваний на військову службу до складу Збройних Сил України по мобілізації та прийняв військову присягу 20 березня 2022 року.

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 , викладених ним в позовній заяві та наданих в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, безпосередня участь у бойових діях мала істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні бойових дій він неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, отримав поранення, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних порушень своїх конституційних прав. Від початку збройної агресії російської федерації проти України, як громадянин своєї держави та учасник бойових дій, він постійно перебував у пригніченому стані, зазнавав зниження життєвого тонусу і погіршення самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв?язків, внаслідок чого йому завдана моральна шкода, яка підлягає стягненню з російської федерації.

Судом також встановлено, що під час проходження військової служби позивач ОСОБА_1 отримав мінно-вибухові травми та зазнав численних тілесних ушкоджень і захворювань, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби щодо захисту Батьківщини.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок вибухових травм позивач переніс закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, що проявляється розсіяною дрібновогнищевою неврологічною симптоматикою, цефалічним та астено-вегетативним синдромами з незначним порушенням функції; зазнав акубаротравматичного ураження обох вух, у тому числі з пошкодженням барабанної перетинки праворуч, отримав гостру правобічну кондуктивну приглухуватість І ступеня та гостру лівобічну сенсоневральну приглухуватість І ступеня.

Також у позивача діагностовано множинні поверхневі уламкові поранення та поранення тулуба, передньої грудної клітки, передньої черевної стінки, лівого стегна, обличчя, правого та лівого передпліччя, кистей, без стійкого порушення функцій кінцівок.

Крім того, дослідженою судом медичною документацією позивача підтверджується наявність у нього дегенеративно-дистрофічного захворювання хребта за типом міжхребцевого остеохондрозу попереково-крижового відділу, ускладненого задніми грижами дисків на рівні L4-L5, L5-S1, вторинним деформуючим артрозом дуговідросткових суглобів, вертеброгенною люмбалгією та люмбоішіалгією зі стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, незначним правобічним сколіозом.

Крім того, у позивача наявний хронічний стеатогепатит з мінімальною активністю, дискінезія жовчовивідних шляхів, хронічний гастродуоденіт (як у стадії ремісії, так і загострення), порушення толерантності до глюкози, нефролітіаз.

Щодо захворювань органів зору у позивача були наявні: неповна ускладнена катаракта обох очей, далекозорість високого ступеня, рефракційна амбліопія слабкого ступеня. Після оперативного втручання гострота зору з корекцією становить 0,7/0,7.

Вказані захворювання та наслідки травм, згідно з наявними у справі матеріалами, частково пов`язані з проходженням військової служби.

Таким чином, судом встановлено, що за час проходження військової служби позивач ОСОБА_1 дійсно отримав травми, ушкодження та набув хронічних захворювань, частина з яких безпосередньо пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

Разом з тим, за результатами військово-лікарських комісій (в тому числі, після отримання зазначених вище травм) позивача було визнано придатним до військової служби на підставі відповідних статей розкладу хвороб.

Відповідно до п.11 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва).

Крім того, згідно з підпунктом 7 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через один рік після звільнення її з військової служби.

Зі змісту довідки №417-1364 від 30 вересня 2025 року про нараховані та виплачені позивачу ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за період з 14 березня 2022 року по 31 травня 2025 року судом встановлено, що за вказаний період позивачу було виплачено грошове забезпечення у загальному розмірі 3270907,42 грн..

Отже, встановленими судом обставинами є те, що під час проходження військової служби позивач отримував відповідне грошове та матеріальне забезпечення; користувався правом на безоплатне медичне забезпечення; проходив у зв`язку з отриманими пораненнями та захворюваннями лікування у закладах охорони здоров`я системи Міністерства оборони України, а також отримував належні виплати у зв`язку з пораненням та перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Таким чином, держава Україна, як суб`єкт публічного права та гарант соціального і правового захисту військовослужбовців, виконала покладений на неї законом обов`язок щодо забезпечення соціальних гарантій позивача, як військовослужбовця, у тому числі і щодо виплати йому грошового забезпечення, надання медичної допомоги та інших передбачених законом виплат у зв`язку з пораненням і проходженням військової служби.

З огляду на викладене, у частині забезпечення соціальних гарантій позивача, як військовослужбовця, шкода, пов`язана з проходженням ним військової служби, у межах передбачених законом механізмів, була компенсована державою Україна, яка, у свою чергу, набула права регресної вимоги до держави-агресора щодо понесених витрат.

Поряд з цим суд враховує, що позивач, будучи мобілізованим та проходячи військову службу в умовах збройної агресії російської федерації проти України, безпосередньо перебував у зоні бойових дій, ризикував власним життям та здоров`ям, зазнав поранень, переніс фізичний біль та душевні страждання, пов`язані як із отриманими ним травмами, так і з перебуванням у постійній небезпеці та втратою звичного способу життя, характерного для мирного часу.

Судом також береться до уваги, що позивач є не лише військовослужбовцем, але й громадянином України, якому внаслідок протиправної збройної агресії іноземної держави завдано моральної шкоди як фізичній особі, незалежно від наданих йому державою Україна соціальних гарантій військовослужбовця.

Отже, оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, з урахуванням характеру та обсягу перенесених позивачем фізичних і душевних страждань, ступеня втручання у його звичний спосіб життя, тривалості негативних наслідків для його здоров`я, а також зважаючи на ті обставини та доводи, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, зокрема щодо: пережитих ним подій під час безпосередньої участі у бойових діях, отриманих поранень, постійного ризику для життя і здоров`я та пов`язаних із цим моральних переживань; враховуючи, що за результатами військово-лікарських комісій позивача було визнано придатним до військової служби та звільнено від її подальшого проходження не за станом здоров`я, а у зв`язку з наявністю на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що було безпосередньо підтверджено позивачем в судовому засіданні як і підтверджені ним обставини відсутності в нього встановленої групи інвалідності чи стійкої втрати працездатності, а також збереження в цілому задовільного функціонального стану здоров`я позивача, внаслідок чого він зберіг здатність до самостійного виконання фасадних робіт на замовлення, як джерела доходу для себе та своєї сім`ї, суд, керуючись принципами розумності, приходить до висновку, що справедливою, співмірною та достатньою компенсацією позивачу завданої йому моральної шкоди у даному випадку є грошова сума у розмірі 250000,00 грн., а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

За змістом ч.1, п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення судом позову, з відповідача по справі російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2500 грн. 00 коп. (10000 грн. 00 коп. (100%) - 7500 грн. 00 коп. (75,00%), при цьому 75,00% = 750000 грн. 00 коп. (розмір моральної шкоди, у стягненні якого судом відмовлено)).

Враховуючи звільнення від сплати судового збору позивача по справі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7500 грн. 00 коп. підлягають компенсуванню за рахунок держави.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути із російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250000 грн. 00 коп. (двісті пятдесят тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути із російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави судовий збір в розмірі 2500 грн. 00 коп. (дві тисячі пятсот гривень 00 копійок).

Судовий збір в розмірі 7500 грн. 00 коп. (сім тисяч пятсот гривень 00 копійок) компенсувати за рахунок держави.

Повне ім`я та найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання, вказана в позовній заяві: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, адреса місцезнаходження, вказана в позовній заяві: вул.Житня, буд.№14, будівля 1 м.Москва, поштовий індекс 119991.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 лютого 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова