ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/164/26 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/28224/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Універсал Банк, інтереси якого представляє адвокат Македон Олександр Андрійович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2025 року, ухваленого суддею Якімець Т.І., у справі за позовом Акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2024 року АТ Універсал Банк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором у сумі 34679,29 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 05 серпня 2020 року підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 05.08.2020.

Позивач зазначає, що у пункті 3 Анкети-заяви визначено, що пільговий період за користування кредитним лімітом становить до 62 днів. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка 3,2 % на місяць. З підписанням Анкети-заяви клієнт беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредиту.

Крім того, клієнт підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку, де зазначено, що клієнт просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У підписаній анкеті-заяві відповідач визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (пункт 6). Вказане свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб договору, в тому числі погодження сторонами умов і правил разом із додатками, які є невід`ємною складовою договору.

В порушення умов договору ОСОБА_1 своєчасно не сплатила банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, станом на 13 січня 2022 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнула понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 пункту 5 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 13 січня 2022 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, спрямованої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до пунктів 5.18, 5.19 кредит 28 квітня 2022 року став у формі «на вимогу». На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за договором станом на 19 вересня 2023 року становить 34679,29 грн, в тому числі (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Щодо скоєння шахрайських дій стосовно відповідача, то судова практика у правовідносинах щодо притягнення до цивільно-правової відповідальності клієнтів, у разі втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції Банком є сталою та полягає у тому, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я відповідача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

АТ «Універсал Банк» наголошує на тому, що 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 зателефонували невідомі особи з номеру НОМЕР_1 , які представились працівниками банку та повідомили, що з метою безпеки потрібно перевипустити картку, оскільки нібито вбачались підозрілі операції. Невстановлені особи надіслали посилання відповідачці до месенджеру «Вайбер», натиснувши на яке, остання перейшла до меню перевипуску картки у мобільному застосунку Monobank. У свою чергу, зловмисники купили платіжну картку «Monobank» у рітейлі та надіслали необхідні реквізитні дані (номер, строк дії, CVV та ПІН-код) відповідачці, яка у свою чергу здійснила її активацію шляхом перевипуску своєї картки у мобільному застосунку увівши зазначені дані. Вищезазначена інформація підтверджується самою ОСОБА_1 у телефонній розмові із службою турботи банку від 06.08.2021 17:49. Саме після таких активних дій відповідача, були проведені несанкціоновані операції: 1) 06 серпня 2021 року о 17:17 год на суму 19746,04грн; 2) 06 серпня 2021 року о 17:18 год на суму 10400 грн; 3) 06 серпня 2021 року о 17:19 год на суму 260 грн. Зазначені операції були здійснені шляхом зняття готівки з активованої власноручно відповідачем картки, яка перебувала у шахраїв.

Відповідно до пункту 5 розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи (далі Умови і правила), ідентифікація клієнта для доступу до мобільного додатку здійснюється за допомогою засобів аунтифікації, які передбачені між банком і клієнтом (засоби ідентифікації: номер телефону клієнта, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів тощо). Клієнт зобов`язується зберігати ПІН-код, Коди доступу, аунтифікаційні дані в таємниці і ні за яких обставин не повідомляти їх третім особам. (підпункт 6.2.8 Умов і правил). Клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених договором засобів його ідентифікації і аутентифікації (пункт 8.11 Умов і правил). Операції, що здійснюються з використанням Платіжної картки, з введенням відповідного ПІН-коду або з введенням коду, наданого банком в рамках технології ЗD-Secure, або операції, що здійснюються з використанням Платіжної картки без введення ПІН-коду, або з використанням реквізитів Платіжної картки, або з використанням ідентифікаційних даних, у тому числі в Мобільному додатку визнаються підтвердженими Клієнтом та ініційованими ним власноруч. (пункт 3.3 розділу 3 Умов і правил). Отже, клієнт банку несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, в т.ч. за несанкціоновані операції з його карткою. Саме так записано у вищезазначених пунктах публічного договору укладеного між позивачем та відповідачем. Таким чином, ОСОБА_1 своїми активними діями, що полягали у перевипуску платіжної картки, яка перебувала у шахраїв, увівши у мобільному застосунку «Monobank» всі реквізитні дані такої картки, сприяла проведенню «несанкціонованих операції».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ Універсал Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ Універсал Банк - Македон О.А. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд дійшов висновку, що відповідач фактично прийняв умови кредитного договору та користувався банківськими послугами, а тому заперечення щодо неукладення договору є необґрунтованими.

Щодо шахрайських дій то, відповідач самостійно, без будь-якого примусу, фактично надала доступ третім особам до свого рахунку, шляхом здійснення активації картки дані, якої були у третіх осіб та фактично замінила свій платіжний інструмент на картку, яка перебувала у володінні третіх осіб, що підтверджується аудіозаписом розмови відповідача з представником Банку, дослідженим судом.

Таким чином, суд фактично дійшов висновку, що спірні операції стали можливими внаслідок дій відповідача, без будь-якого технічного втручання у систему Банку.

Однак, не зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов суперечного висновку про відсутність вини відповідача, фактично не надавши належної правової оцінки встановленим фактам щодо порушення відповідачем обов`язку збереження платіжних реквізитів та дотримання правил безпеки щодо користування платіжною карткою та мобільним застосунком Банку.

Крім того, позивач у своїх поясненнях надав скріншоти із програмного комплексу Банку OperatorDesk щодо відповідачки, які підтверджують, що у день здійснення спірних операцій вона здійснювала вхід до мобільного застосунку monobank шляхом авторизації за допомогою ПІН-коду, біометричних даних, одноразових паролів (OTP).

З історії входів вбачається, що мобільний застосунок monobank використовує багатофакторну автентифікацію ПІН-коди, одноразові паролі (OTP), надіслані через SMS, а також біометричні дані користувача (відбиток пальця або розпізнавання обличчя).

Вхід до мобільного застосунку за допомогою біометрії можливий виключно за наявності доступу до конкретного пристрою, на якому зареєстровані біометричні дані користувача, або знання особистого ПІН-коду. Таким чином, фізичний доступ до пристрою та зареєстрованих у ньому засобів автентифікації мала лише відповідачка.

Жодна інша особа не могла пройти біометричний вхід, ввести її особистий ПІН-код чи OTP-пароль, надісланий на фінансовий номер, зареєстрований у Банку.

Враховуючи зазначене, факт входу до мобільного застосунку у день спірних операцій свідчить, що доступ до пристрою та авторизаційних даних здійснювала саме відповідачка. Це виключає можливість проведення операцій сторонніми особами без її участі або сприяння відповідача.

За таких обставин відповідач була зобов`язана дотримуватися всіх умов укладеного договору, у тому числі положень щодо правил користування платіжною карткою, мобільним застосунком, забезпечення збереження персональних та платіжних реквізитів, нерозголошення ПІН-коду, CVV-коду та інших засобів аутентифікації, а також не передавати їх третім особам.

Проте відповідач, діючи всупереч покладеним на неї договірним обов`язкам, вчинила дії, які призвели до можливості несанкціонованого використання коштів, що підтверджується встановленими судом обставинами щодо самостійного введення реквізитів платіжної картки та активації її у мобільному застосунку Банку, яку мали треті особи.

За відсутності доказів неправомірного втручання у роботу інформаційних систем Банку або технічного збою з боку позивача, правові наслідки порушення відповідачем умов договору не можуть бути покладені на Банк, а отже саме на відповідача покладається обов`язок повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу представника АТ Універсал Банк - Македон О.А., у якому зазначила, що між сторонами не було узгоджено суми кредиту, адже в анкеті-заяві до договору у пункті 3 було зазначено Прошу встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Тобто на момент підписання анкети-заяви сторони не погодили істотну умову кредитного договору, адже сума кредиту була не відома.

В матеріалах справи наявна інформація, що позивачка жодного разу не користувалась кредитними коштами. А тому між сторонами було укладено договір надання банківських послуг, а в частині кредитного договору, договір слід вважати неукладеним. Також, відповідач неодноразово через мобільний додаток відмовлялась від кредитного ліміту, проте банк самовільно збільшував кредитний ліміт, незважаючи на волевиявлення.

Слід зазначити, що позивач не надав доказів, що б свідчили про те, що відповідачка надавала будь-кому свої персональні дані, зокрема номер платіжної карти CVV чи її ПІН-код або дані щодо підтвердження будь-якої платіжної операції чи здійснення дій з платіжною картою за допомогою SMS-повідомлення, надісланий на її фінансовий номер у АТ Універсал Банк.

Відштовхуючись від того, що шахраям було відомо прізвище, ім`я по батькові відповідача, телефонний номер та те, що вона є клієнткою АТ Універсал Банк, а на момент вчинення шахрайських дій, жертвою яких стала відповідачка у неї був відкритий єдиний банківський рахунок в АТ Універсал Банк. З цього можна зробити висновок, що банк неналежним чином здійснював захист як персональних даних, так і інформацію, що відноситься до банківської таємниці та не виконав своїх зобов`язань щодо гарантування нерозголошення таких.

Також, створення банком надмірно спрощених механізмів випуску платіжних карток та верифікації платежів без належних процедур перевірки, якими можуть безперешкодно скористатися шахраї, свідчать про формальний та недбалий підхід банку до забезпечення належного рівня безпеки при наданні банківських послуг. Запроваджуючи такі механізми, банк фактично сам наражає власну платіжну систему на підвищені ризики, наслідки реалізації яких у подальшому намагається перекласти на споживача банківських послуг сторону, що у цих правовідносинах об`єктивно є слабшою. Водночас за загальними засадами цивільно-правової відповідальності саме суб`єкт, який створює потенційно небезпечні або ризикові умови, повинен нести негативні наслідки їх неправомірного використання третіми особами.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим власноручно підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач відкрила поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривнях на своє ім`я. ОСОБА_1 підтвердила те, що підписана анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо карткових продуктів monobank/Universal Bank, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, тарифами складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом на заяві. З анкети-заяви також вбачається, що невід`ємною частиною анкети-заяви є запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг «monobank», з підписанням якого в мобільному застосунку договір набуває чинності Підписуючи Анкету-заяву відповідач беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредиту (т. 1 а.с.18).

Крім того, в анкеті вона засвідчує генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису.

Свої зобов`язання Банк перед відповідачем виконав, про що свідчить довідка про наявність рахунку від 28 грудня 2023 року, ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 , картка № НОМЕР_3 тип рахунку «Чорна картка», активна до 05/29 (т. 1 а.с.19).

Як вбачається із виписки руху коштів по картці за 25 січня 2024 року ОСОБА_1 , за період з 05 серпня 2020 року по 19 вересня 2023 року, кредитний ліміт (станом на 19 вересня 2023 року) становив 30000 грн, заборгованість (станом на 19 вересня 2023 року) - 34679,29 грн; сума витрат за період - 141182,61 грн, сума зарахувань за період - 106503,32 грн (т. 1 а.с.20-46).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 серпня 2020 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 станом на 19 вересня 2023 року становить 34679,29 грн (т. 1 а.с.47).

Позивачем долучено аудіозапис розмови між представником АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 «2-2-0bdcde30-c750-11ef-ae00-1722ab0ded38», у якому відповідачка повідомляє банк, що 06.08.2021 до неї невідомі особи зателефонували з номеру 099-923-76-32, які представились працівниками банку та повідомили, що з метою безпеки потрібно перевипустити картку, оскільки нібито вбачались підозрілі операції. Невстановлені особи надіслали посилання відповідачці до месенджеру Вайбер, натиснувши на яке, остання перейшла до меню перевипуску картки у мобільному додатку застосунку Monobank і ввела надіслані невідомими реквізитні дані картки (номер, строк дії, CVV та ПІН-код) (т. 1 а.с.149).

01 червня 2024 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_4 , актовий запис № 613, видане Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т. 1 а.с.179).

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування (відповідно до частини шостої статті 214 КПК України) від 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено, що її заява про вчинення кримінального правопорушення, яка надійшла до слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 06 серпня 2021 року, розглянута та приєднана до матеріалів кримінального провадження № 001069 від 08 квітня 2021 року. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: частина друга статті 190 КК України (т. 1 а.с.181).

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 вручено під розписку пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 1 а.с.183-184).

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» із заявою-вимогою про надання інформації (т. 1 а.с.185).

Як вбачається із виписки руху коштів по картці за 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 , за період з 06 серпня 2021 року по 06 серпня 2021 року, кредитний ліміт (станом на 06 серпня 2021 року) становив 30000 грн, заборгованість (станом на 06 серпня 2021 року) - 9956,93 грн; баланс на початок періоду - 30458,31 грн, баланс на кінець періоду - 43,07 грн (т. 1 а.с.186).

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» із заявою, в якій вказала, що з 01 грудня 2021 року вона більше не буде проживати за адресою: АДРЕСА_1 , а буде проживати за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.191).

30 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Національної поліції України із заявою про надання інформації (т. 1 а.с.189).

05 грудня 2023 року Святошинське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Національної поліції України надало відповідь № 11-3392/125/54/08-2023 ОСОБА_1 , в якій вказано, що на цей час у кримінальному провадженні, відомості, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001069 від 08 квітня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, проводяться слідчі (розшукові) дії відповідно до Глави 20 КПК України (т. 1 а.с. 190).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач особисто не здійснювала активних дій стосовно ініціювання перевипуску своєї картки, такі дії були здійснені після отримання вхідного дзвінка з номера телефону НОМЕР_1 , особами, які представилися працівниками банку. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 надавала будь-кому свої персональні дані, зокрема номер платіжної карти, CVV чи її ПІН-код або дані щодо підтвердження будь-якої платіжної операції чи здійснення дій з платіжною картою за допомогою SMS-повідомлення, надісланого на її фінансовий номер у АТ «Універсал Банк».

У цих спірних правовідносинах саме ОСОБА_1 як споживач є «слабкою» стороною, позивач не довів винної поведінки відповідача, спрямованої на сприяння у втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не з`ясував хто був володільцем банківської картки, емітентом якої є сам банк, що була використана у шахрайських діях.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено Законом України «Про платіжні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; користувач платіжних послуг (далі -користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п. 4. частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з частиною 5 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Аналогічна норма міститься в пункті 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 № 164 (далі Положення № 164), згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач електронного платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно пункту 138 розділу VII Положення № 164 Емітент зобов`язаний:

1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення);

2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору;

3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення;

4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту;

5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту;

6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення № 164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно пункту 140 розділу VII Положення № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

У відповідності до пункту 146 розділу VII Положення № 164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

У справі, яка переглядається встановлено, що договір про надання банківських послуг від 05.08.2020 між сторонами укладений належним чином, у письмовій формі, оскільки відповідач власноруч підписала Анкету-заяву, а також були дотримані всі вимоги законодавства щодо укладення договору в електронній формі, включно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали справи підтверджують факт подання оферти, ознайомлення відповідача з умовами договору та наявність її вільного волевиявлення на укладення правочину, що виключає будь-які сумніви щодо дійсності договору.

ОСОБА_1 користувалась банківською карткою, що підтверджується випискою по рахунку доданою до матеріалів справи.

06 серпня 2021 року на номер телефону ОСОБА_1 було здійснено дзвінок невідомими особами з номеру телефону НОМЕР_1 . Ці особи представились працівниками банку та повідомили, що з метою безпеки потрібно перевипустити картку у зв`язку з виявленими підозрілими операціями. Невстановлені особи надіслали посилання ОСОБА_1 до месенджеру «Вайбер», перейшовши за яким відповідач увійшла до мобільного застосунку Монобанк у меню перевипуску своєї платіжної картки.

Одночасно, зловмисники купили платіжну картку банку та надіслали необхідні реквізитні дані (номер, строк дії, CVV та ПІН-код) відповідачу, яка здійснила її активацію шляхом перевипуску своєї картки у мобільному застосунку увівши зазначені дані.

Тобто, відповідач самостійно, без будь-якого примусу, перейшла за посиланням, надісланим у месенджері, увійшла до мобільного застосунку банку, обрала функцію перевипуску картки та особисто ввела реквізити платіжної картки, а саме номер, строк дії, CVV та ПІН-код, повідомлені їй третіми особами, унаслідок чого відбулася активації картки.

Внаслідок цього було здійснено несанкціоновані операції зі зняття готівки (06 серпня 2021 року о 17:17 год. на суму 19746,04 грн, 06 серпня 2021 року о 17:18 год. на суму 10400,00 грн та 06 серпня 2021 року о 17:19 год. на суму 260,00 грн).

Колегія суддів вважає, що такі дії відповідача є активними, свідомими та самостійними, які сприяли третім особам у перевипуску та активації платіжної картки, що підтверджується аудіозаписом розмови із службою турботи Банку від 06.08.2021, доданого позивачем до позовної заяви, якому суд першої інстанції не надав жодної оцінки (т. 1 а.с. 149).

Також позивач у поясненнях своїх надав скріншоти із програмного комплексу Банку OperatorDesk щодо відповідачки, які підтверджують, що у день здійснення спірних операцій вона здійснювала вхід до мобільного застосунку monobank шляхом авторизації за допомогою ПІН-коду, біометричних даних, одноразових паролів (OTP). З історії входів вбачається, що мобільний застосунок monobank використовує багатофакторну автентифікацію ПІН-коди, одноразові паролі (OTP), надіслані через SMS, а також біометричні дані користувача (відбиток пальця або розпізнавання обличчя).

Вхід до мобільного застосунку за допомогою біометрії можливий виключно за наявності доступу до конкретного пристрою, на якому зареєстровані біометричні дані користувача, або знання особистого ПІН-коду. Таким чином, фізичний доступ до пристрою та зареєстрованих у ньому засобів автентифікації мала лише відповідачка.

Жодна інша особа не могла пройти біометричний вхід, ввести її особистий ПІН-код чи OTP-пароль, надісланий на фінансовий номер, зареєстрований у Банку.

Факт входу до мобільного застосунку у день спірних операцій свідчить, що доступ до пристрою та авторизаційних даних здійснювала саме відповідачка. Це виключає можливість проведення операцій сторонніми особами без її участі або сприяння відповідача.

Враховуючи наведене, позивачем надано належні, достатні та переконливі докази, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Посилання відповідачки на наявність порушеного кримінального провадження за цим фактом, не звільняє останню від обов`язку сплатити борг, оскільки саме дії ОСОБА_1 сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Разом з цим, з виписки руху коштів по картці ОСОБА_1 вбачається, що після того як були вчинені дії по зняттю коштів в сумі 30406,04 грн, банк нарахував відсотки за вересень 2021 року у сумі 1709,68 грн, жовтень 2021 року 1000,37 грн, листопад 2021 року - 998,71 грн, грудень 2021 року 1063,61 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованих банком процентів за користування кредитом, позивач послався на витяг з умов і правил обслуговування в АТ «Універсалбанк» про надання банківських послуг щодо продуктів monobank/Universalbank.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували, що позичальник підписав умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк» власноруч у паперовому вигляді або ж у електронному вигляді за допомогою накладення електронного (цифрового) підпису, ці обставини усупереч ст. 12, 81 ЦПК України, банком не доведено.

З наданої банком виписки по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та підлягає врахуванню, убачається, що впродовж 01.10.2021 року - 01.01.2022 року, банком списувалися відсотки за користування кредитом на загальну суму 4772,36 грн.

Таким чином, банк обраховуючи заборгованість за тілом кредиту, включив у заборгованість і відсотки за користування кредитом.

З огляду на те, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено тих обставин, що на час укладення кредитного договору, сторонами було досягнуто домовленості про конкретну відсоткову ставку, яка підлягає сплаті позичальником за користування кредитними коштами, тому у банка були відсутні правові підстави для здійснення автоматичного погашення відсотків, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від 05.08.2020 року в розмірі 30406,04 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ Універсал Банк, інтереси якого представляє адвокат Македон О.А. підлягає до частково задоволенню, а оскаржуване рішення суду скасуванню та ухваленню нового, яким частково задовольнити позовні вимоги АТ Універсал Банк та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 30406,04 грн.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, то враховуючи розмір судових витрат позивача в суді першої інстанції (3028 грн.) та при подачі апеляційної скарги (4542 грн.), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за суди першої та апеляційної інстанцій в розмірі 6637,38 грн (7570 х 87,68 %).

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Універсал Банк, інтереси якого представляє адвокат Македон Олександр Андрійович, задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Універсал Банк (вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, ) заборгованість за договором кредиту від 05.08.2020 року у розмірі 30406,04 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Універсал Банк (вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, ) судовий збір за суди першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6637,38 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома