Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/3177/26
Провадження № 2-з/357/12/26
У Х В А Л А

іменем України

02 березня 2026 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», відповідач ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року уповноважений представник заявника, адвокат Косяк Вячеслав Миколайович, який діє в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки кадастровий номер :07:006:0011, площею 1га, відповідач ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області.

В обґрунтування заяви зазначив наступне.

Товариство з додатковою відповідальністю «Терезине» створене шляхом перетворення (реорганізації) Відкритого акціонерного товариства «Терезине» відповідно до Протоколу № 1 Загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Терезине» від 31 травня 2010 року. Рішенням 9.12 сесії ХХІІІ скликання Терезинської селищної ради народних депутатів Білоцерківського району Київської області України від 24 лютого 2000 року № 09-91 та від 30 серпня 2000 року №12-132 Відкритому акціонерному товариству «Терезине» надано в постійне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2438,6 га, що підтверджується Технічною документацією по корегуванню планових матеріалів та складанню державного акту на право постійного користування землею Відкритому акціонерному товариству «Терезине» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області та державним актом на право постійного користування землею, серія ІІ-КВ № 003543 виданим Терезинською селишною Радою народних депутатів Білоцерківського району Київської області 27 грудня 2000 року, який зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 181. ТДВ «Терезине» під час опрацювання інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку інформації з Державного кадастру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 31 березня 2025 року було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:006:0011, площею 1 га, яка на праві власності зареєстрована за відповідачем, повністю накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на підставі Державного акту на право постійного користування землею, серія ІІ-КВ №003543 виданого 27 грудня 2000 року.

Крім того, було встановлено, 30 серпня 2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:006:0011, площею 1 га, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було зареєстровано за ОСОБА_1 державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Ярмолою Н.Р. на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-024, виданий 30.08.2024, Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-024 від 30.08.2024 року та державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ №728798, виданого 25.09.2012 управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 10 квітня 2012 року № 286.

Відповідно до Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-024 від 30 серпня 2024 року Відділом № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин у Головному управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області видано Витяг з державного земельного кадастру НВ-024 від 30 серпня 2024 року про земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходить за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Терезинська селищна рада, кадастровий номер :07:006:0011. Кадастровий номер земельної ділянки :06:006:0095 змінений на кадастровий номер :07:006:0011 автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки.

Також, факт накладання земельної ділянки кадастровим номером :07:006:0011 площею 1 га, яка належить на праві власності відповідачу, на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача, підтверджується Висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 28 січня 2026 року № 28-01/2026, який був виготовлений за заявою ТДВ «Терезине» від 06 січня 2026 року про проведення судової земельно-технічної експертизи.

Таким чином, завдяки прийнятому Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області незаконного розпорядження 10 квітня 2012 року № 286 на підставі якого було видано Держкомземом у Білоцерківському районі відповідачу Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №278798 від 25 вересня 2012 року на земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0095, площею 1 га та подальшою реєстрацією у 2024 році у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на права власності за відповідачем спірної земельної ділянки кадастровий номер :07:006:0011, який був змінений (автоматично за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру у зв`язку із дублюванням кадастрового номеру земельної ділянки :06:006:0095), тим самим у позивача було протиправно/незаконно вилучено земельну ділянку, площею 1 га, яка належала йому на праві постійного користування, оскільки у відповідності до ст. 141 ЗУ України у ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», право постійного користування на спірну земельну ділянку не припинялось, у відповідності до ст. 142 ЗК України ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», добровільно не відмовлялося від права постійного користування спірною земельною ділянкою, а також право постійного користування ТДВ «Терезине», яке є правонаступником ВАТ «Терезине», на спірну земельну ділянку у примусовому порядку не припинялось (ст. 143 ЗУ України).

Отже, позивач вважає що відповідач під час розгляду судом даного позову може здійснити відчуження або поділ/об`єднання спірної земельної ділянки, що в свою чергу ускладнить поновлення порушених прав позивача та унеможливить виконання рішення суду у цій справі в разі задоволення позовних вимог, а також зумовить необхідність звернення ним до суду з новим позовом до вимог до нового/нових власника/власників спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим відповідним заходом забезпечення позову є заборона Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:006:0011 площею 1 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204).

Просив вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки кадастровий номер :07:006:0011, площею 1 га.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І. та отримано останнім для розгляду 27 лютого 2026 року.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного)) розгляду.

Суддя, вивчивши заяву з додатками, вважає необхідним заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине» про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити з таких підстав.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

До заяви про забезпечення позову заявником в якості доказу надано копію Технічної документації по корегуванню планових матеріалів та складанню державного акту на право постійного користування землею Відкритому акціонерному товариству «Терезине» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області та Державний актом на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003543 виданим Терезинською селишною Радою народних депутатів Білоцерківського району Київської області 27 грудня 2000 року, який зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №181.

Встановлено, що 30 серпня 2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:006:0011 площею 1 га, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було зареєстровано за ОСОБА_1 державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Ярмолою Н.Р. на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-024, виданий 30.08.2024, Додатку до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-024 від 30.08.2024 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №728798, виданого 25.09.2012 управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 10 квітня 2012 року № 286.

Крім того, позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору, а саме: 11 червня 2025 року Товариством на адресу відповідача була направлена цінним листом з описом Вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою від 09 червня 2025 року вих. № 09/06-25/1, яка була отримана відповідачем 19 червня 2025 року. Однак, відповідач жодним чином не відреагував на вказану Вимогу.

З огляду на викладене, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо земельної ділянки загальною площею 1 га кадастровий номер :07:006:0011, що надане у постійне користування Товариству з додатковою відповідальністю «Терезине», яка знаходиться в адміністративних межах Білоцерківської міської громади Білоцерківського району Київської області.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на приписи статті 2 ЦПК України слід підкреслити, що сутність захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб полягає у спрямуванні цього захисту в першу чергу на відновлення порушеного права.

Порушуючи питання про забезпечення позову, представник заявник послався на те, що Товариство з додатковою відповідальністю «Терезине»» має обґрунтовані підстави вважати, що до моменту розгляду та вирішення справи судом, ОСОБА_1 під час розгляду судом даного позову може здійснити відчуження або поділ/об`єднання спірної земельної ділянки, що в свою чергу ускладнить поновлення порушених права позивача та унеможливить виконання рішення суду у цій справі в разі задоволення позовних вимог, а також зумовить необхідність звернення ним до суду з новим позовом до вимог до нового/нових власника/власників спірної земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Про зупинення реєстраційних дій на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.

З огляду на викладене, заявлений заявником такий вид заходів забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій, передбачений нормами чинного законодавства, та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи.

Суддя погоджується, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення до подачі позовної заяви шляхом заборони вчинення органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, реєстраційних дій, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине»» як позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки у разі відчуження земельної ділянки новому власнику, існує реальний ризик того, що новий власник або набувач земельної ділянки буде заперечувати права позивача на користування земельною ділянкою або створюватиме перешкоди в реалізації цих прав. Обраний захід забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника і забезпечить збалансованість інтересів сторін.

Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати належним, адекватним та співмірним з заявленими вимогами.

Крім того, зміна власника у процесі розгляду справи створює загрозу затягування процесуального розгляду, необхідності залучення нових сторін до участі у справі, а також може стати підставою для виникнення нових спорів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, суддя вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки майно залишається у повному володінні та користуванні власника такого майна, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Виходячи із пов`язаності заходу забезпечення позову з предметом спору, його обґрунтування та мотивацію, а також з тим, що в судді є всі підстави вважати, що невжиття даного заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, суддя вважає, що вимоги заявника в частині забезпечення позову шляхом шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки кадастровий номер :07:006:0011 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом,

Вжиття такого заходу забезпечення не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 41, 124 Конституції України, ст. ст. ст. 317, 319, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 18, 149-154, 263, 353-353 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Терезине», відповідач ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська громада Білоцерківського району Київської області про забезпечення позову до подання позовної заяви, задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:006:0011 площею 1 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Роз`яснити заявнику, що останній повинен подати позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 02 березня 2026 року.

Суддя О. І. Орєхов