Справа №470/700/25
Провадження № 22-ц/812/349/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Орловою С.Ф., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - ТОВ «Газорозподільні мережі України») звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" звернулося до Березнегуватського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості у сумі 3 342,36 грн. Березнегуватським районним судом було відкрито провадження та видано відповідний судовий наказ. У подальшому, на підставі відповідної заяви відповідача, ухвалою від 16 травня 2025 року судовий наказ №470/299/25, виданий 30 квітня 2025 року, було скасовано у зв`язку з існуванням між сторонами спору про право.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення ним будь-яких дій, що засвідчують бажання укласти договір, зокрема: повернення підписаної заяви приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Факт приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу підтверджується даними особового рахунку щодо споживанням ним природного газу.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для вимог кодексу газорозподільних систем. Постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року №1944 для Миколаївської філії ТОВ «ГРМУ» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,99 грн за 1м3(без урахування ПДВ).

На виконання умов укладеного договору, позивачем у період 10.2023-06.2025 року включно було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 3912,50 грн.

Відповідач свій обов`язок щодо повної оплати послуг з розподілу природного газу не виконав.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на їх користь 3 912,50 грн заборгованості за послуги з розподілу газу та судовий збір.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Газорозподільні мережі України" у особі Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 3912 грн 50 коп. заборгованості за послуги з розподілу природного газу та 3028 грн судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказав, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, що постачається позивачем до об`єкту в якому відповідач зареєстрований та на який відкрито особовий рахунок споживача. За такого, в силу норм закону відповідач є таким, що приєднався до договору розподілу природного газу, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 фактично користується природним газом, що постачається до об`єкта в якому він проживає. Факт використання природного газу і здійснення оплати вартості обсягів спожитого газу визнається відповідачем, про що свідчать його пояснення надані під час судового розгляду.

У порушення умов договору відповідач не здійснює оплату за розподіл природного газу, внаслідок чого за період з жовтня 2023 року по червень 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 3912 грн 50 коп, що підтверджується розрахунком заборгованості за послуги розподілу природного газу (а.с.4). Вказаний розрахунок заборгованості складено позивачем відповідно до вимог Кодексу Газорозподільних систем та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для Миколаївської філії ТОВ «ГРМУ» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Посилання відповідача на відсутність укладеного договору з позивачем не заслуговують на увагу, оскільки як у попередні роки так і у період з жовтня 2023 року по теперішній час відповідач споживає природний газ на підставі наданих постачальником розрахунків за послуги з газопостачання, що підтверджує факт приєднання ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору розподілу природного газу). Сплата ОСОБА_1 рахунків за спожитий природний газ не звільняє його від обов`язку сплачувати вартість послуги з розподілу природного газу, яка визначається окремо від вартості природного газу та сплачується на рахунок позивача, як оператора ГРМ.

Як зазначалось судом вище згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 (справа № 6-59цс13) та від 18.11.2015 (справа № 6-582цс15), а в подальшому Верховним Судом зокрема у постанові від 06.11.2019 (справа № 642/2858/16) споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що рішення суду першої інстанції постановлено внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з порушення норм процесуального та матеріального права, тому просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначав, що суд не розглянув клопотання відповідача про виклик та допит свідка ОСОБА_2 , який повідомив, що підпис в заяві-приєднанні поставлено сторонньою особою, з яким відповідач неодноразово звертався до суду. Також клопотання про витребування у позивача документів, що підтверджують право користування мережами, оригінал заяви-приєднання, технічну документацію, як первинні документи обліку газу.

Вказував, що рішення суду не містить аналізу доводів: про подвійну оплату газу(включення транспортування в тариф постачальника); доводів щодо незаконності статусу оператора ГРМ, доводів про підробку підпису в заяві-приєднанні; доводів щодо відсутності зареєстрованих постанов НКРЕКП; доводів щодо втраченої технічної документації, як первинних документів, які можуть підтвердити наявність у помешканні будь-яких газових приборів та пристроїв, що є порушенням принципу змагальності сторін.

Так, позивач не довів статус оператора ГРМ, який законно користується чи володіє державним та комунальним майном, яке розташоване на території Беренегуватської територіальної громади Миколаївської області.

Звертав увагу, що позивач не надав правових доказів того, що він є оператором ГРМ.

Також відсутність технічної документації підтверджує відсутність права позивача на мережі, балансової належності газових мереж, технічних паспортів, актів прийому-передачі мереж, відомостей про право власності чи користування.

Кодекс ГРМ прямо визначає, що оператор повинен мати власність, або законне користування мережами (ліцензія на зайняття певним видом діяльності-не надає права користування, володіння та розпорядження майном).

Наголошував, що не підписував заяву-приєднання.

Звертав увагу, що доказом позивача щодо споживання газу відповідачем були роздруківки з особового рахунку та так звані «скріншоти», але ці підписи не містять електронного підпису, не мають вихідних реквізитів, не є первинними документами обліку газу.

Крім того, представник позивача - Хандріга А.О. у відповіді на відзив розголосила конфіденційну інформацію про третю особу, яка не має відношення до предмету спору. Такі дії є порушенням адвокатської етики та можуть містити ознаки дисциплінарного проступку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_1 . Особовий рахунок містить інформацію про лічильник газу, а також довідку про фінансовий стан споживача, зокрема щодо обсягів спожитого ним газу за розрахункові періоди, показники лічильника газу, обсяги замовленої потужності (а.с.65).

Позивач здійснює свою діяльність на підставі рішення НКРЕКП - Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2022 року № 1839 (зі змінами внесеними, зокрема, Постановою НКРЕКП від 29 вересня 2023 року № 1769), про видачу ліцензії на розподіл природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України».

З 01 жовтня 2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ, що здійснює розподіл природного газу споживачам в межах території Миколаївської області, на підставі ліцензії, виданої Постановою Регулятора від 26 грудня 2022 року № 1839 (зі змінами внесеними, зокрема, Постановою НКРЕКП від 29 вересня 2023 року № 1769), та є надавачем послуг з розподілу природного газу споживачам (а.с.55-64).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримував послуги з постачання природного газу та послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак не сплачував вартість отриманих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ "Газорозподільні мережі України", яке є оператором газорозподільної системи на території Миколаївської області.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно пункту 1 частини 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 наведеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач має право: 1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; 6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".

Відповідно до статті 1Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

У відповідності до статті 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

В свою чергу, пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії. Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором.

Згідно із пунктом 5,6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділіVI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 , від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21.

Таким чином, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території Миколаївської області на підставі відповідної ліцензії є ТОВ «Газорозподільні мережі України», Миколаївська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з розподілу природного газу на території Миколаївської області, а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_2 , суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що між сторонами існують договірні правовідносини, оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 отримував послуги з постачання природного газу, і відповідно отримував послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак з жовтня 2023 року за такі не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «Газорозподільні мережі України», Миколаївська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України», яке є оператором газорозподільної системи на території Миколаївської області, у розмірі 3912 грн 50 коп.

Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем ТОВ «Газорозподільні мережі України», Миколаївська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України» за період з жовтня 2023 року по червень 2025 року, згідно якого обсяг споживання природного газу по об`єкту відповідача за газовий рік з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року склав 1039.00 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік становить 86.58 куб.м.

Обсяг споживання природного газу по об`єкту відповідача за газовий рік з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року склав 901,25 куб м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 року становить 75.1 куб.м.

Обсяг споживання природного газу по об`єкту відповідача за газовий рік з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року склав 954,80 куб м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2025 року становить 79.57 куб.м.

З 01 жовтня 2023 року тариф на послуги розподілу природного газу на в рівні 2.388 куб.м. ( з ПДВ) відповідно до Постанови НКРЕКП від 30.12.2022 №1944

Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_2 не спростована відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 цього Кодексу забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач допустив неналежне виконання умов договору перед позивачем за послуги розподілу природного газу за період з жовтня 2023 року по червень 2025 року в загальному розмірі 3912 грн. 50 коп., така заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_2 перевірено судом першої інстанції та висновки щодо оцінки якого містяться у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, зазначеного розрахунку не спростував.

Аргументи апеляційної скарги про відмову у задоволені клопотання відповідача про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_2 колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається із протоколу судового засідання суд залишив таке клопотання без розгляду, у зв`язку з тим, що відповідач просив не викликати вказану особу.

Твердження апелянта про те, що Миколаївська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має права використовувати державну газотранспортну мережу для розподілу природного газу та проводити нарахування за його доставку, є помилковим та довільним тлумаченням норм права, якими врегульовані вказані правовідносини.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, відповідачем до апеляційної скарги додано копії листів Фонду державного майна України від 07 серпня 2025 року, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 23 жовтня 2025 року, запит-звернення ОСОБА_1 до Фонду державного майна України від 25 листопада 2025 року.

З наведеного вбачається, що при поданні апеляційної скарги надано нові докази, які не надавалися суду першої інстанції, без клопотання про їх доручення, без зазначення причин, що об`єктивно не залежали від нього щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає долучені до апеляційної скарги документи та повертає їх апелянту.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.