ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року місто Чернівці справа № 726/1844/25

провадження №22-ц/822/25/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

за участю секретаря судових засідань Факас А.В.

учасники справи:

позивач Чернівецька міська рада,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина Моторс», ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина Моторс» та ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року позивач Чернівецька міська рада звернулася до суду з позовом до ТОВ «Буковина Моторс» та ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Посилалася на те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом 62 від 01 травня 2025 року ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом від 01 травня 2025 року ТОВ «Буковина-Моторс» є юридичною особою.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 лютого 2025 року №413860513 та відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 грудня 2006 року №13107692 за ОСОБА_1 (3/100) та ТОВ «Буковина Моторс» (5/100) до 24 листопада 2024 року було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі (вагова літ.Ж загальною площею 70,4 кв.м., павільйон літ.Л, загальною площею 183,1 кв.м., огорожа 1-2, прохідна літ.З загальною площею 23,6), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,4843 га. (кадастровий номер :50:001:0027) за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки (код 11.02) для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :50:001:0027, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована 27.10.2023 року.

Листами від 31 травня 2024 року №24/01-08/1-894/1126 та 09 липня 2024 року №24/01-08/3-04/2/919 Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомив ТзОВ «Буковина-Моторс» про необхідність оформлення правовстановлюючого документа на землю.

У зв`язку із не оформленням відповідачем права користування земельною ділянкою на правах оренди, що в свою чергу потягнуло за собою фактичне безоплатне її використання за період з 27 жовтня 2023 року по 24 листопада 2024 року, виконавчим органом Чернівецької міської ради - Департаментом урбаністики та архітектури міської ради було підготовлено та направлено лист від 24 лютого 2025 року №Ч-5832/0-24/01/163/351 на адресу відповідачів, у якому запропоновано впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю у сумі 121 041,31 гривень на розрахунковий рахунок Чернівецьке ГУК/ Чернівецька ТГ/ , код платежу 24062200.

Станом на 01 травня 2025 року ОСОБА_1 та ТОВ «Буковина-Моторс» кошти не сплатили, жодних відповідей, заперечень, листів, клопотань або інших документів з викладом власної позиції до Чернівецької міської ради направлено не було.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :50:001:0027, площею 0,4843 га. АДРЕСА_1 від 17 грудня 2024 року №НВ-024 вона становить 3767394,94 гривень, Департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування ТзОВ «Буковина Моторс» та ОСОБА_1 без належних на те правових підстав у період з 27 жовтня 2023 року по 24 листопада 2024 року зазначеною земельною ділянкою на суму 121 041,31 гривень.

Просили стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки загальною сумою 87 426,68 гривень.

Стягнути з ТОВ «Буковина-Моторс» () на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки загальною сумою 33 614, 63 гривень.

Стягнути пропорційно з відповідачів ОСОБА_1 та ТзОВ «Буковина-Моторс» на користь Чернівецької міської ради сплачений по даній справі судовий збір у розмірі 3028,00 гривень за подання позовної заяви.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 вересня 2025 року позовну заяву Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю « Буковина Моторс» та ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради () безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки на загальну суму 87 426,68 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина Моторс» () на користь Чернівецької міської ради () безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки загальною сумою 33 614, 63 гривень.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради () сплачений судовий збір у розмірі 1 514,00 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина Моторс» () на користь Чернівецької міської ради () сплачений судовий збір у розмірі 1 514,00 гривень.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 05 листопада 2025 року заяву адвоката Козак О.В., в інтересах відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Садгірського районного суду м.Чернівці по справі 726/1844/25 року за позовом Чернівецької міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів - залишено без задоволення.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Козак О.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вказала, що судом першої інстанції не встановлено коло осіб, яких стосується спір.

Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 лютого 2025 року №413860513 та відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 грудня 2006 року №13107692 за ОСОБА_1 (3/100) та ТОВ «Буковина-Моторс» (5/100) до 24 листопада 2024 року було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі (вагова літ.Ж загальною площею 70,4 кв.м., павільйон літ.Л, загальною площею 183,1 кв.м., огорожа 1-2, прохідна літ.З загальною площею 23,6) на адресу АДРЕСА_1 .

Тобто зазначеним відповідачам в цілому належало 8/100 (або 2/25) частин всіх будівель.

Проте позивачем не залучено до участі у справі і судом не встановлено всіх інших співвласників 23/25 частин нежитлових будівель і споруд, тобто судом не залучено до участі у справі всіх осіб, прав яких стосується спір і вирішив питання щодо їх прав без їх участі.

Фактично суд стягнув вартість оренди за всю ділянку лише з двох співвласників, не залучивши при цьому інших співвласників і не розподіливши суму оренди пропорційно до часток кожного із співвласників, а просто загальну суму розподілив між двома тими, яких залучив.

Вищезазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,4843 га (кадастровий номер :50:001:0027) за адресою АДРЕСА_1 .

Цільове призначення земельної ділянки (код 11.02) для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

За цією логікою, особи, які мають у володінні частку майна, володіють/користуються/розпоряджаються і часткою земельної ділянки, яка за розміром відповідає розміру їх частки у праві власності на майно.

Ймовірно суд керувався цим же принципом розподіляючи загальну суму оренди між відповідачами. Однак помилково розподіл здійснений не у відповідності належним їм часткам.

Отже, відсутні правові підстави стягувати з відповідачів інакше ніж: - з відповідача-1 ТзОВ «Буковина-Моторс» 5/100 часток від орендної плати, а з відповідача-2 ОСОБА_1 3/100 часток від орендної плати. Оренду в інших частках мали б сплатити інші співвласники.

Таким чином, до стягнення з відповідачів належить (і в цій частині не оспорюється): - з відповідача-1 ТзОВ Буковина-Моторс 5/100 від 121 041,31грн., тобто 121 041,31грн. помножити на 5 і поділити на 100, що дорівнює 6 052,07 грн.; - з відповідача ОСОБА_1 3/100 від 121 041,31грн., тобто 121 041,31грн. помножити на 3 і поділити на 100, що дорівнює 3 631,24грн.

Орендна плата в розмірі, який не охоплений сумами належними до сплати відповідачами, а це 111 358 грн. мала б бути сплачена іншими співвласниками, яким належить 23/25 часток, як це вказано вище.

Також незрозуміла логіка суду у стягненні сум: - в розмірі 87 426,68грн з ОСОБА_1 , якому належить лише 3/100 частин в майні, - а з ТзОВ «Буковина-Моторс» якому належить 5/100 (на 2/100 часток більше) 33614,63грн. Тобто з власника, якому належить менша частка в майні суд стягнув втричі більшу суму. При цьому судом жодним чином не обґрунтовано чому власник меншої частки має сплатити втричі більшу суму.

В таких же частках (співмірних часткам у майні) мають розподілятися витрати по справі.

Оскільки до участі у справі не залучені всі особи, прав яких стосується спір, позов не може бути задоволений.

Просила стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати: сплачений ним судовий збір за перегляд рішення суду в першій інстанції 605,60грн. і судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 816,80 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказали, що за ОСОБА_1 (3/100) та товариством з обмеженою відповідальністю «Буковина-Моторс» (5/100) до 24 листопада 2024 року було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі (вагова літ. Ж загальною площею 70,4 кв.м., павільйон літ. Л, загальною площею 183,1 кв.м., огорожа 1-2, прохідна літ. З загальною площею 23,6) за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,4843га (кадастровий номер :50:001:0027) за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки (код 11.02) - для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

Звертають увагу, що відповідачами не надано інформації щодо інших співвласників, які мають право власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , площа 0,4843 га, кадастровий номер :50:001:0027, про що суд виснував у своєму рішенні.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди. Підставою позову є користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без здійснення плати за таке користування.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю від 21.02.2025 за період з 27.10.2023 до 24.11.2025 сума безпідставно збережених відповідачами коштів становить 121 041,31 грн.

Розрахунок визначається на підставі витягів з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (надалі - НГО) за два періоди нарахування безпідставно збережених коштів - з 27.10.2023 до 31.12.2023, з 01.01.2024 до 24.11.2024.

Саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = 1:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Здійснений позивачем розрахунок заборгованості є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що станом на 01 травня 2025 року ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.12).

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 01 травня 2025 року підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина Моторс» є юридичною особою (а.с.8-11).

Інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.02.2025 року №413860513 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.12.2006 №13107692 підтверджується, що за ОСОБА_1 зареєстровано 3/100 частин нежитлових будівель, а за ТОВ «Буковина-Моторс» 5/100 частин нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :50:001:0027, площею 0,4843 га, цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності. Датадержавної реєстрації 27.10.2023 року (а.с.38-40).

Відповідно до витягу № НВ-024 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :50:001:0027 від 17 грудня 2024 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею становить 3 767 394,94 грн (а.с.17).

За розрахунком Чернівецької міської ради сума безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності за період з 27 жовтня 2023 року по 24 листопада 2024 року становить 121 041,31 грн. (а.с.16).

Відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ «Буковина Моторс» належним чином повідомлялися про обов`язок провести оплату безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою за період з 27.10.2023 року по 24.11.2024 року, що становить 121 041,31 гривень, що підтверджується поштовим конвертом та повідомленням (а.с.20-28).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення по суті позовних вимог

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги Чернівецької міської ради, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 та ТОВ «Буковина-Моторс» у період із 27 жовтня 2023 року по 24 листопада 2024 року не сплачували плату за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 у встановленому розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Чернівецької міської ради як власника земельної ділянки за вищевказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 87 426,68 грн та 33 614,63 грн відповідно.

Колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Щодо застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом, Чернівецька міська рада посилалася на те, що ОСОБА_1 та ТОВ «Буковина-Моторс» набувши у власність нежитлові приміщення у період з 27 жовтня 2023 року по 24 листопада 2024 року договір оренди земельної ділянки, на якій вони розташовані, не укладали, за користування земельною ділянкою грошові кошти не сплачували, хоча користувалися нею для обслуговування вказаних об`єктів нерухомого майна.

Тобто предметом позову в цій справі є стягнення з власників об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до частини першої-другої статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Обов`язки землекористувачів визначені змістом статті 96 ЗК України.

Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої-другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17).

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України саме набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, кондикційний позов має відносний характер. Суб`єктами зобов`язань, що виникають у результаті набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, виступають: боржник - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого); кредитор (потерпілий) - особа, за чий рахунок інша особа (боржник) набула майно або зберегла його у себе.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).

Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадок, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Вищезазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах: від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), від 09 листопада 2021 року у справі №905/1680/20, у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20), від 05 липня 2022 року у справі № 641/8483/19 (провадження № 61-2720св21), від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21 (провадження № 61-11290св22).

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17, постанови Верховного Суду від 24 грудня 2025 року у справі №643/4629/20).

Оскільки з моменту виникнення у відповідачів права власності на нерухоме майно, у них, як у власників цього майна, розташованого на земельній ділянці, виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди земельної ділянки, яка перебуває в їх користуванні. Водночас останні обов`язку із укладення договору оренди земельної ділянки не виконали, а відтак без законних підстав зберегли у себе майно - кошти, які мали сплатити за оренду землі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині помилкового розрахунку суми, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради.

Судом встановлено та не оспорюється ОСОБА_1 , що останньому на праві власності належить 3/100 частин нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Виділ частки майна ОСОБА_1 в натурі не проводився.

Нежитлові будівлі знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,4843 га, яка належить на праві власності Чернівецькій міській раді.

В процесі розгляду справи також встановлено, а відповідач ОСОБА_1 не заперечував, що саме на вказаній земельній ділянці була придбана нерухомість відповідачем, і саме за земельною ділянкою закріплено кадастровий номер :50:001:0027. Протилежного матеріали справи не містять.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив правовий висновок, відповідно до якого у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 905/1680/20, від 09 лютого 2022 року в справі № 910/8770/19).

Водночас у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі № 646/4738/19 наведено правовий висновок щодо застосування положень статті 1212 ЦК України, згідно з яким необхідність встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру не є обов`язковим та взагалі залежить від конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

За відсутності іншої норми права, яка б урегульовувала подібні правовідносини, а також враховуючи ненадання відповідачем альтернативного розрахунку спірних сум, Верховний Суд вважав обґрунтованим та правомірним застосування судами попередніх інстанцій пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за аналогією у спірних правовідносинах та дійшов висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року, від 17 серпня 2022 року у справі № 922/1646/20, від 18 жовтня 2023 року у справі №639/6422/21, від 24 грудня 2025 року у справі №643/4629/20.

Таким чином, враховуючи, що об`єкти нерухомості, належні, зокрема, відповідачеві ОСОБА_1 , входять до складу будівель, розташованих на сформованій земельній ділянці з кадастровим номером :50:001:0027, стягнення необхідно здійснювати пропорційно площі нерухомого майна, належного співвласникам, яке, своєю чергою, входить до складу нежитлової будівлі. За обставин справи, яка є предметом апеляційного перегляду, таке стягнення слід здійснити з розрахунку частки права власності ОСОБА_1 у нерухомому майні, що становить 3/100 частин.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого здійснив невірний розрахунок безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, без врахування частки ОСОБА_1 у праві власності.

Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (підпункти 14.1.125, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14, пункт 288.5 статті 288 ПК України).

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 ПК України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, якщо певні обставини можуть підтверджуватися тільки конкретно визначеними законодавством доказами, то такі докази слід вважати допустимими. Якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретних засобів доказування, то ці докази вважаються належними.

З огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20 зазначено, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Позивачем надано суду розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 27 жовтня 2023 року по 24 листопада 2024 року.

Як вбачається з вказаного розрахунку, що в період з 27 жовтня 2023 року по 31 грудня 2023 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки у 2023 році складала 3 584 581,29 грн. (річна орендна плата за землю складала 107 537,44 грн.), а в період з 01 січня 2024 року по 24 листопада 2024 року нормативно грошова оцінка за 2024 рік складала 3 767 394,94 грн. (річна орендна плата складала 113 021,85 грн.) (а.с.16).

Отже, з вказаного розрахунку вбачаться, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки в 2023 році та в 2024 році була різною, тобто змінювалася. Проте, до вказаного розрахунку позивачем був наданий лише один витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки №НВ-024 від 17 грудня 2024 року, з якого вбачається, що в 2024 році нормативно грошова оцінка складала 3 767 394,94 грн. (а.с.17).

Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2023 рік суду надано не було та матеріали справи не містять.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що розмір безпідставно збережених коштів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за період з 27 жовтня 2023 року по 31 грудня 2023 року не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому в цій частині Чернівецькій міській раді слід відмовити в задоволенні позовних вимог як недоведений.

Є безпідставними доводи представника позивача про те, що розрахунок за 2023 рік був проведений з врахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки.

Стаття 5 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV "Про оцінку земель" передбачає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку.

Відповідно до частини другої статті 18 вказаного закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до приписів п. 289.2 ст. 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Отже, зі змістом вказаних норм, для визначення суми податкових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до законодавства, вона проводиться раз у 5-7 років, а для визначення поточних зобов`язань необхідно проіндексувати її на коефіцієнт індексації, який щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно (тобто накопичувально) залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

При розгляді справи № 804/979/16 Верховний Суд дійшов висновку, що 01 січня 2016 року є датою проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому саме з цією датою пов`язується початок кумулятивного застосування щорічних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки.

На думку колегії суддів правильне визначення поняття «дати проведення нормативної грошової оцінки земель» є визначальним у цьому спорі, оскільки від цієї дати необхідно починати кумулятивне застосування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, що, зрештою, впливає на розмір плати за землю.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV "Про оцінку земель" дата оцінки земельної ділянки - дата (число, місяць та рік), на яку проводиться оцінка земельної ділянки та визначається її вартість. Для нормативної грошової оцінки земельної ділянки - дата, вказана в технічній документації.

Такий порядок індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки відповідає вимогам законодавства, оскільки пункт 289.2 статті 289 ПК України прямо передбачає, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а не від дати її затвердження.

Законодавство не містить положень, які встановлюють обов`язок застосовувати коефіцієнт індексації перспективно. Натомість, сама базова величина нормативної грошової оцінки земель застосовується після введення її в дію.

Між тим, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років, то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №804/937/16 судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначено: «правильне визначення поняття «дати проведення нормативної грошової оцінки земель» є визначальним у цьому спорі, оскільки від цієї дати необхідно починати кумулятивне застосування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, що, зрештою, впливає на розмір плати за землю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №804/1737/17, від 18 серпня 2021 року у справі №818/912/18, від 08 грудня 2021 року у справі №804/7002/16, від 13 квітня 2022 року у справі №818/1057/17, від 28 травня 2025 року у справі № 520/9801/24.

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2024 року є датою проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому саме з цією датою пов`язується початок кумулятивного застосування щорічних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки землі застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки землі і має перспективну дію.

Величини коефіцієнтів індексації, розраховані до дати проведення нормативної оцінки землі (тобто до 17 грудня 2024 року), які з якихось причин не були враховані на день встановлення нормативної оцінки земель, не підлягають застосуванню для визначення бази оподаткування земельним податком, яким, як вже згадувалося вище, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок помножена на щорічний коефіцієнт індексації.

Що стосується розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, зробленого в 2024 році, то колегія суддів вважає, що розмір безпідставно збережених коштів в 2024 році позивачем зроблено вірно, виходячи з даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки в 2024 році в розмірі 3 767 394,94 грн. та враховуючи період з 01 січня 2024 року по 24 листопада 2024 року, що становить 329 днів, а саме загальний розмір безпідставно збережених коштів за всю земельну ділянку складає 101 596,19 грн.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу за 2024 рік до суду, зокрема, апеляційної інстанції, відповідачем ОСОБА_1 надано не було.

Проте, судом не було враховано, що вказаний розрахунок слід проводити пропорційно частці у праві власності на нерухоме майно, що знаходиться на такій земельній ділянці.

Оскільки ОСОБА_1 належить 3/100 ідеальних частки в об`єкті нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , то розмір безпідставно збережених коштів, що підлягає стягненню з нього за період з 01 січня 2024 року по 24 листопада 2024 року становить 3 047,88 грн. (3% від 101 596,19 грн.).

Щодо позовних вимог до ТОВ «Буковина-Моторс».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як було зазначено вище, що при спільній частковій власності розрахунок безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за землю, повинен проводитись пропорційно до часток власників об`єктів нерухомого майна і стягуватися окремо з кожного власника.

З позовної заяви вбачаться, що Чернівецька міська рада просить стягнути з ТОВ «Буковина-Моторс» на її користь безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки в розмірі 33 614,63 грн.

Отже, сторонами у справі в цій частині є дві юридичні особи і правовідносини, що виникли між ними, є господарсько-правовими.

А тому колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі до ТОВ «Буковина-Моторс» помилково розглянутий загальним судом в порядку цивільного судочинства, коли такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Згідно пункту 1 ч.1 ст.355 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про розгляд справи в порядку цивільного судочинства в частині позовних вимог до ТОВ «Буковина-Моторс».

Суду слід було закрити провадження в справі в цій частині, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства. Оскаржене судове рішення належить скасувати і закрити провадження в справі.

Обґрунтованість позову по суті до ТОВ «Буковина-Моторс» має оцінити господарський суд під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережених коштів за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки на загальну суму 3 047,88 грн.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн. (а.с.130, 139).

Враховуючи задоволення апеляційної скарги частково та зміни рішення суду першої інстанції щодо стягнутої суми, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог.

А саме, позовні вимоги задоволені на 3,5% (із розрахунку позов до відповідача ОСОБА_1 пред`явлено на суму 87426,68 грн. задоволено на суму 3047,88 грн.), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 105,98 грн. (3,5 % від 3028).

Крім того, оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені частково, то на користь відповідача підлягає стягненню з позивача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 становить 127,17 грн. (3,5% від 3633,60).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат в рахунок взаємозаліку (3633,60 233,15) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3400,45 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів підлягає зміні.

Крім цього, згідно ст..367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині задоволення позову Чернівецької міської ради до ТОВ «Буковина-Моторс» слід скасувати, провадження в справі закрити, повідомити позивача, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 вересня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 змінити.

Позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки на загальну суму 3 047,88 грн.

Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 вересня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина-Моторс» скасувати.

Провадження у справі за позовом Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина-Моторс» про стягнення безпідставно збережених коштів закрити.

Роз`яснити Чернівецькій міській раді, що розгляд справи в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина-Моторс» віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити Чернівецькій міській раді її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Чернівецького апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.

Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 04 вересня 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 45 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк