Справа № 354/1754/24
Провадження по справі № 2/354/245/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

прокурора Римарука В.В.

представника відповідача адвоката Гончаренко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, державного реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Ганни Петрівни, державного реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Рижова Андрія Вікторовича, державного реєстратора Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюка Ярослава Дмитровича про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації 22.08.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок загальною площею 0,6844 га, які розташовані у межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав на них. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000415 від 21.02.2024 (до виділення матеріалів № 0000441 від 06.05.2020) за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч.4 ст.190,ч.2 ст.28 ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України, встановлено порушення вимог законодавства під час формування і реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 площею 0,85 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» за рахунок земель лісогосподарського призначення та реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на неї. Так, у межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області частково розташовані землі Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» (надалі Поляницьке лісництво). У період між 2020 і 2022 роками ФОП ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 , датованою 2022 роком, виготовив технічну документацію із землеустрою, матеріали якої датовані 2020 роком, щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,85 га на території Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». На підтвердження належності земельної ділянки площею 0,85 га ОСОБА_3 в матеріалах технічної документації із землеустрою є копія державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036, який видано 30.10.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000128, підставою видачі вказано рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 16.08.2001 № 24. Згідно з цим актом земельну ділянку передано для ведення особистого підсобного господарства. На підставі розробленої ФОП ОСОБА_4 землевпорядної документації державним кадастровим реєстратором відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Г.П. 07.02.2022 у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3700 площею 0,85 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Земельний масив, за рахунок якого сформовано земельну ділянку, розташований у межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. Надалі, 08.06.2022, державним реєстратором Калуської міської ради Івано-Франківської області Коваленком В.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3700. Підставою реєстрації вказано інший державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036, який видано 10.10.2002, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 000069, підставою видачі зазначено рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів від 11.07.2002 № 25. Відповідно до цього акта земельну ділянку передано для ведення особистого підсобного господарства. Через 7 днів (15.06.2022) ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу відчужив по 1/2 частці земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . За зверненням відповідачів рішенням Поляницької сільської ради від 20.10.2022 № 391-20-2022 затверджено детальний план території, згідно з яким на вказаній1 ділянці буде розміщено 18 двоповерхових будинків для відпочинку з цокольним поверхом для паркування автомобіля, адміністративну і технічну будівлі, будівлю СПА-центру з підземним паркінгом для 12 автомобілів, літній кінотеатр, спортивний і дитячий майданчики, два паркувальних майданчика на 6 автомобілів кожен. Надалі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 здійснили поділ земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 на 27 земельних ділянок (кадастрові номери :22:002:4071, :22:002:4072, :22:002:4073, :22:002:4074, :22:002:4075, :22:002:4076, :22:002:4077, :22:002:4078, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4084, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4092, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097), 7 з яких відчужили іншим особам. Державну кадастрову реєстрацію новоутворених земельних ділянок у ДЗК проведено 30.05.2023 державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Рижовим А.В. При цьому на момент поділу цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 було змінено з «ведення особистого селянського господарства» на «будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення». Водночас встановлено, що рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів від 11.07.2002 №25, на яке міститься посилання в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036 від 10.10.2002, що був поданий для реєстрації права власності, земельна ділянка ОСОБА_3 не виділялася. Більше того, державні акти, які наявні в документації із землеустрою і в реєстраційній справі щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, є різними, оскільки, хоча й мають однакові серію та номер (ІІ-ІФ № 020036), інші реквізити відрізняються: дата видачі 30.10.2001 замість 10.10.2002, номер реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 000069 замість 000128, рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів № 24 від 16.08.2001 замість № 25 від 11.07.2002. Тобто ОСОБА_3 було подано для державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підроблений державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036 від 10.10.2002. Крім того, територія, за рахунок якої було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3700 площею 0,85 га, входить до Поляницького лісництва, тобто належить до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується висновком комплексної експертизи від 04.05.2023 № КСЕ-19-23/4550, Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701 від 10.11.2001, планшетом № 4 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Поляницького лісництва, планами лісонасаджень Поляницького лісництва за 1996 і 2009 роки, картою-схемою лісових насаджень Поляницького лісництва. У висновку експертизи також вказано про невідповідність розробленої ФОП ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою вимогам земельного законодавства і нормативним актам з питань землеустрою та землевпорядкування. Листами Кабінету Міністрів України від 08.03.2024 №5912/0/2-24, ДСГП «Ліси України» від 19.03.2024 №1842/2.3-2024, Івано-Франківської ОВА від 22.03.2024 №1944/2620/6-24/01-019, Надвірнянської РДА від 01.04.2024 №460/01.30/146, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 09.05.2024 №12094/01-40/01, Івано-Франківської обласної ради від 15.05.2024 №12-131/486/007, Державного агентства лісових ресурсів України від 28.05.2024 №02-33/2855-24 підтверджено, що згода на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу не надавалася, рішень про їх вилучення чи зміну цільового призначення не приймалося. За результатами топографо-геодезичних вишукувань із використанням квадрокоптера спеціалістом ПП «ГеоБудІнформ Долина» здійснено фото- та відеозйомку земельного масиву, за рахунок якого сформовано ділянку з кадастровим номером :22:002:3700, і встановлено, що він не забудований, вкритий багаторічною лісовою рослинністю і входить до єдиного лісового масиву (штучно відокремленого дорогою). Згідно з планом лісонасаджень Поляницького лісництва за 2009 рік ця територія зайнята замкненими лісовими культурами, на ній ростуть ялини і ялиці. Відповідно до даних геопорталу «Ліси України» масив за типом належить до вологого буково-ялицевого суялинника, тут зростають лісові культури віком від 50 до майже 100 років, висотою до 30 м і діаметром до 46 см. Таким чином, незважаючи на встановлені законодавством обмеження щодо набуття у приватну власність і використання для нелісових потреб земель лісогосподарського призначення, наразі належні відповідачам 20 спірних земельних ділянок рахуються зареєстрованим на праві приватної власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним з цільовим призначенням- для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 21.02.2024 встановлено, що група осіб, у тому числі колишній начальник відділу в м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , інженер-землевпорядник ОСОБА_4 , державний реєстратор виконавчого комітету Калуської міської ради

Коваленко В.С., державний кадастровий реєстратор ОСОБА_6 , вчиняли дії, спрямовані на незаконне виведення з державної власності і привласнення земель лісового фонду, для чого використовували підроблені державні акти на право приватної власності на землю. Вказаним особам повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28, ч.4 ст.190, ч.2 ст.28, ч.3 ст.358, ч.4 ст.359, ч.2 ст.209 КК Укаїни, а кримінальне провадження скеровано до суду. Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були обізнані з протиправною схемою заволодіння земельними ділянками, адже одразу після придбання земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 видали ОСОБА_5 довіреність на розпорядження нею і саме він ініціював питання затвердження детального плану цієї території для її майбутньої забудови. Із урахуванням викладеного прокурор просить позов задовольнити у повному обсязі, витребувати у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельні ділянки загальною площею 0,6844 га із кадастровими номерами :22:002:4072, :22:002:4075, :22:002:4077, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області; скасувати рішення державного реєстратора Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюка Я.Д. від 08.06.2023 № 67936315, від 08.06.2023 № 67934391, від 08.0.2023 № 67932925, від 08.06.2023 № 67928900, від 07.06.2023 № 67925480, від 07.06.2023 № 67925398, від 07.06.2023 № 67925241, від 07.06.2023 № 67925095, від 07.06.2023 № 67924447, від 07.06.2023 № 67924199, від 07.06.2023 № 67923981, від 07.06.2023 № 679237742, від 07.06.2023 № 67922972, від 07.06.2023 № 67922607, від 07.06.2023 № 67922348, від 07.06.2023 № 67916207, від 07.06.2023 № 67915632, від 07.06.2023 № 67915394, від 07.06.2023 № 67914492, від 07.06.2023 № 67913952 і здійснену на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності відповідачів на спірні земельні ділянки, а також скасувати державну реєстрацію вказаних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, припинивши право приватної власності відповідачів на них. В обгрунтування обраного способу захисту зазначено, що задоволення позовної вимоги про витребування земельних ділянок не усуне порушення, яке полягає у формуванні на землях лісогосподарського призначення земельних ділянок із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення». Ураховуючи зазначене, у даному випадку з метою відновлення становища, яке існувало до порушення, необхідно скасувати державну реєстрацію права приватної власності відповідачів на спірні земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (із закриттям розділу) та скасувати державну реєстрацію цих ділянок у ДЗК, припинивши речові права на них. Застосування такого способу захисту узгоджується з характером порушення та усуває спричинені цим порушенням наслідки, оскільки скасування державної кадастрової реєстрації земельних ділянок призведе до повного відновлення становища, яке існувало до порушення, а тому відповідає критерію ефективності. В обгрунтування повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі зазначено, що вибуття з власності держави земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням встановленої законодавством процедури безумовно свідчить про порушення її інтересів, які у свою чергу охоплюють інтереси членів відповідної територіальної громади. Необхідність їх захисту прокурором зумовлена як загальною потребою у забезпеченні дотримання закріпленого в Конституції України принципу законності набуття та реалізації права на землю, так і бездіяльністю органу, що уповноважений на захист інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації. Офісом Генерального прокурора листом від 21.06.2024 №12/1/1-51371вих24 детально поінформовано Надвірнянську районну військову (державну) адміністрацію про виявлені порушення інтересів держави й обставини їх вчинення. У відповіді від 18.07.2024 № 1182/01-03/184 Надвірнянська районна військова (державна) адміністрація повідомила про те, що не приймала рішення про вилучення спірних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва і з користування філії «Ворохтянське лісове господарство». Про намір вжити будь-яких заходів на захист інтересів держави, зокрема шляхом подання позову, у листі не зазначено, що свідчить про бездіяльність уповноваженого органу та є підставою для представництва прокурором інтересів держави у даній справі. Перед зверненням до суду прокурором відповідно до вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено про це уповноважений орган листом від 08.08.2024 № 12/1/1-45052-24. Із урахуванням наведеного прокурор просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме: 1) витребувати у відповідачів на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельні ділянки загальною площею 0,6844 га, яким присвоєно кадастрові номери :22:002:4072, :22:002:4075, :22:002:4077, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області; 2) скасувати рішення державного реєстратора Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюка Я.Д. (від 08.06.2023 № 67936315, від 08.06.2023 № 67934391, від 08.0.2023 № 67932925, від 08.06.2023 № 67928900, від 07.06.2023 № 67925480, від 07.06.2023 № 67925398, від 07.06.2023 № 67925241, від 07.06.2023 № 67925095, від 07.06.2023 № 67924447, від 07.06.2023 № 67924199, від 07.06.2023 № 67923981, від 07.06.2023 № 679237742, від 07.06.2023 № 67922972, від 07.06.2023 № 67922607, від 07.06.2023 № 67922348, від 07.06.2023 № 67916207, від 07.06.2023 № 67915632, від 07.06.2023 № 67915394, від 07.06.2023 № 67914492, від 07.06.2023 № 67913952) і здійснену на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності (вид власності спільна часткова) ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (із закриттям розділу) на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:4072 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50556907 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50556899 від 05.06.2023); :22:002:4075 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50555231 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50555213 від 05.06.2023); :22:002:4077 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50553852 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50553788 від 05.06.2023); :22:002:4079 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50550546 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50550530 від 05.06.2023); :22:002:4080 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50547643 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50547639 від 05.06.2023); :22:002:4081 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50547584 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50547579 від 05.06.2023); :22:002:4082 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50547448 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50547441 від 05.06.2023); :22:002:4083 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50547344 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50547334 від 05.06.2023); :22:002:4085 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50546694 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50546708 від 05.06.2023); :22:002:4086 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50546521 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50546498 від 05.06.2023); :22:002:4087 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50546251 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50546270 від 05.06.2023); :22:002:4088 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50546029 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50546016 від 05.06.2023); :22:002:4089 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50545834 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50545801 від 05.06.2023); :22:002:4090 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50544998 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50544981 від 05.06.2023); :22:002:4091 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50544770 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50544751 від 05.06.2023); :22:002:4093 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50539549 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50539483 від 05.06.2023); :22:002:4094 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50539126 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50539140 від 05.06.2023); :22:002:4095 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50538750 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50538761 від 05.06.2023); :22:002:4096 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50538206 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50538191 від 05.06.2023); :22:002:4097 (номери відомостей про речове право: ОСОБА_1 50537656 від 05.06.2023, ОСОБА_2 50537640 від 05.06.2023); 3) скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :22:002:4072, :22:002:4075, :22:002:4077, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097 у Державному земельному кадастрі, припинивши право приватної власності віповідачів на ці земельні ділянки.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.08.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , Поляницьку сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області, державного реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Г.П., державного реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Рижова А.В., державного реєстратора Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюка Я.Д.

07.10.2024 судом постановлено ухвалу про участь представника відповідача адвоката Гончаренка С.М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

28.10.2024 представник відповідача Пеньковського М.А. подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позов в якому зазначив, що відповідач вказаний позов не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим та просить у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Так, 15.06.2022 відповідачі уклали із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцовою Н.М. за реєстром №1518 відповідно до якого набули у спільну часткову власність по 1/2 частці земельну ділянку, загальною площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :22:002:3700, яка розташована у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської. Зазначена земельна ділянка була придбана відповідачами з метою ведення бізнесу, а саме: будівництво та продаж котеджів. Через деякий час відповідачам стало відомо, що 12.08.2022 прокурор Офісу Генерального прокурора Бережник В.В. звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000441 від 06.05.2020 року, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3700. Ухвалою слідчого судді від 23.08.2022 у задоволенні даного клопотання було відмовлено у зв`язку із відсутністю доказів того, що вказана ділянка є ділянкою із категорії земель запасу та належить ДП «Ворохтянське лісове господарство». 22.09.2022 прокурор подав повторне клопотання про арешт належної відповідачам ділянки, яке було задоволене. Проте постановою Київського апеляційного суду від 03.05.2023 ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2022 по справі №757/25721/22-к скасовано та відмовлено у задоволенні клопотання прокурора. Після цього, відповідачі, з метою подальшого продовження ведення бізнесу, прийняли рішення щодо поділу зазначеної земельної ділянки на 27 окремих земельних ділянок, яким було присвоєні відповідні кадастрові номери і 30.05.2023 відповідачі стали законними власниками новоутворених ділянок. Надалі відповідачі розпочали будувати котеджі на деяких ділянках, з метою їх подальшого продажу та отримання прибутку. 14.06.2023 відповідачі уклали з ОСОБА_7 договори купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами :22:002:4076 та :22:002:4078, відповідно до яких остання стала законним власником зазначених земельних ділянок. На момент подання відзиву відбувається будівництво котеджів на інших земельних ділянках, які утворилися в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700. Щодо законності придбання земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 та неможливості її витребування у добросовісних набувачів зазначено, що відповідачі стали власниками цієї ділянки на підставі відплатного договору купівлі-продажу. На момент придбання зазначена ділянка перебувала у власності продавця Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ІФ №020036, виданого 10.10.2002 Поляницькою сільською радою, на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 11.07.2002 за №25, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000069, право власності ОСОБА_3 було зареєстроване державним реєстратором Калуської міської ради Івано-Франківської області 08.06.2022 року, номер запису про право власності: 47030994, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.06.2022 за індексним №302783741. Також відповідно до п. 7 договору земельна ділянка на момент укладання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, не надана в іпотеку, не передана в оренду чи безоплатне користування, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, що підтвержувалось відповідною інформаційною довідкою з Державних реєстрів від 15.06.2022 за індексним №302783741. Вказаний договір купівлі-продажу на момомент розгляду справи ніким не оспорений та є чинним. Таким чином, відповідачі не знали і не могли знати про існування будь-яких прав чи обтяжень, а тому набули право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3700 вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень та є добросовісними набувачами, а тому земельні ділянки, які були утворені шляхом поділу даної земельної ділянки, не можуть бути витребувані у добросовісних набувачів, в порядку статей 387, 388 ЦК України із урахуванням правових позицій Верховного Суду та сталої практики ЄСПЛ. Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 зазначено, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Враховуючи викладене, заявлений позов не підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора та скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки у відзиві зазначено, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Тому у задоволенні вказаних вимог прокурора слід відмовити. Посилання у позові на те, що відповідачі були обізнані з протиправною схемою заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :22:002:3700, адже одразу після придбання видали довіреність ОСОБА_5 на розпорядження земельною ділянкою і ініціювання питання затвердження детального плану території для майбутньої забудови є лише припущенням позивача і не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Видача довіреності ОСОБА_5 , який на той момент був директором землевпорядної компанії, на зміну цільового призначення земельної ділянки, а не на розпоряджання та ініціювання питання затвердження детального плану території для майбутньої забудови, як це зазначає позивач, жодним чином не підтверджує те, що відповідачі були обізнані з протиправною схемою заволодіння спірною ділянкою. Відповідачі не знали і не могли знати, про будь-які схеми і, укладаючи договір купівлі-продажу, були абсолютно переконані в тому, що земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3700 є вільною від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

15.11.2024 Офіс Генерального прокурора подав до суду відповідь на відзив у якій зазначено, що зазначений позов обґрунтований незаконним вибуттям із державної власності земель лісового фонду Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» (далі Поляницьке лісництво). ОСОБА_2 жодних доводів на спростування належності спірного земельного масиву до лісів у відзиві не наводить, обмежившись твердженнями про свою добросовісність при набутті ділянки у власність. Таким чином, відповідач не заперечив ту обставину, що набув у приватну власність земельну ділянку, яка зайнята багаторічними лісовими культурами і належить до земель лісогосподарського призначення, що мають особливий режим відчуження та використання. Щодо доводів ОСОБА_2 про добросовісність при набутті спірного земельного масиву у власність за договором купівлі-продажу зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3700, за рахунок поділу якої сформовано спірні земельні ділянки, належить до земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва. Долученими до позову листами Кабінету Міністрів України, ДСГП «Ліси України», Івано-Франківської ОВА, Надвірнянської РДА, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, Івано-Франківської обласної ради, Державного агентства лісових ресурсів України підтверджено, що згода на вилучення вказаної ділянки зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу не надавалася, рішень про їх вилучення чи зміну цільового призначення не приймалося. Відсутність прийнятого за встановленою процедурою рішення уповноваженого органу, спрямованого на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 з користування, зміну її цільового призначення і передання у приватну власність, означає, що держава як власник землі волю на відчуження цієї ділянки не виявила, тобто ця ділянка вибула з володіння власника поза його волею. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 23.10.2019 у справі №488/402/16 та інших.Ураховуючи зазначене, у цій справі наявні підстави для захисту інтересів держави на підставі статей 387, 388 ЦК України шляхом витребування 20 земельних ділянок від відповідачів, адже ці ділянки вибули від держави не з її волі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц також вказано, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відмова в задоволенні віндикаційного позову з тих підстав, що підстави набуття відповідачами права власності на земельні ділянки не визнані недійсними або що вони не оскаржені, відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається. З огляду на наведене не мають правового значення для вирішення спору твердження ОСОБА_2 про те, що прокурор не заявив вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.06.2022. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 та відповідачами 15.06.2022 через 7 днів після реєстрації продавцем права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (08.06.2022). Відчуження вкритої багаторічними лісовими культурами земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 площею 0,85 га у с. Поляниця, де розташований найбільший гірськолижний курорт України Буковель, відбулося за 46302 гривні. За договором ділянка продається як земля для ведення особистого селянського господарства, склад угідь сіножаті, у той час як доданими до позову доказами підтверджується, що вона повністю зайнята ялинами і ялицями висотою до 30 метрів. Водночас діюче законодавство не передбачає можливості передання зайнятих лісами земель у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, як вказано в нібито виданому ОСОБА_3 акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036 від 10.10.2002. Одразу після укладення договору купівлі-продажу тим самим приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцовою Н.М. посвідчено довіреності від імені відповідачів на ім`я ОСОБА_5 на вчинення дій щодо зміни цільового призначення набутої земельної ділянки. При цьому колишній начальник відділу в м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: дій, спрямованих на незаконне виведення з державної власності і привласнення земель лісового фонду, з використанням підробленого державного акта на право приватної власності на землю. Окремої уваги заслуговує також поведінка відповідачів після оформлення права власності на земельну ділянку. Як вбачається з поданого відзиву, щонайменше з 23.08.2022 (дата розгляду Печерським районним судом м. Києва клопотання прокурора про арешт земельної ділянки) відповідачі дізналися про ймовірну купівлю ними земельного масиву, сформованого за рахунок лісових земель, які вибули з державної власності на підставі підроблених документів. Незважаючи на такі відомості, вони жодних дій, щоб пересвідчитися у тому, що набута ними земля не має спеціального статусу і не перебуває під особливою державною охороною, не вчиняли. Натомість ними було ініційовано затвердження детального плану земельної ділянки з метою її повної забудови (жовтень 2022 року), організовано її поділ на 27 інших ділянок (лютий 2023 року), незважаючи на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинного арешту новостворених ділянок (справа № 757/31802/23), частину ділянок відчужено (грудень 2023 року, січень 2024 року), розпочато на арештованих земельних ділянках будівництво. Із урахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду якщо йдеться про укладення договору, то пропозиція однією стороною нерозумних умов договору, тобто таких, які завідомо є неприйнятними через існування законодавчих заборон і обмежень, а також прийняття іншою стороною таких умов може підтверджувати недобросовісність поведінки обох сторін (постанова від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17). Також у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 вказано, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону. Крім того, відповідно до позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №916/1533/21 добросовісність набувачів, які придбали зайняту багаторічними лісовими культурами земельну ділянку як землі сільськогосподарського призначення, підлягає обґрунтованому сумніву, оскільки у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знали або, проявивши розумну обачність, мали знати про те, що земельний масив, який вони набувають у власність, вибув з володіння держави з порушенням вимог закону. Щодо доводів про те, що відповідачі придбали спірну ділянку вільною від будь-яких обтяжень, то прокурор зауважує, що її належність до земель лісогосподарського призначення не є обтяженням речових прав, які підлягають відображенню в згаданому реєстрі. Наведені у відзиві правові висновки Великої Палати Верховного Суду не є релевантними через суттєву відмінність фактичних обставин, а у позові детально обґрунтовано незаконність вчиненої ОСОБА_3 первинної державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3700. Щодо доводів про втручання у право на мирне володіння майном, то стосовно земель лісового фонду встановлено пріоритет права власності Українського народу, державної та комунальної власності над приватною, тобто законно набути права приватної власності на земельні ділянки відповідних характеристик, розміру і територіального розташування із земель державної власності для використання під забудову не могла жодна юридична чи фізична особа, у тому числі й відповідачі. Повернення державі земельних ділянок лісового фонду, незаконно переданих у приватну власність для подальшої забудови, має легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля та реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства. У постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 Велика Палата Верховного Суду заначила, що приписи ЦК України про витребування майна з незаконного володіння і приписи ЗК України та ЛК України щодо правової охорони земель лісогосподарського призначення й обмежень на розпорядження ними були та є доступними, чіткими і передбачуваними, а контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення відповідно до їх цільового призначення є важливим, враховуючи обмеженість земель цієї категорії, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у запобіганні вичерпанню і виснаженню лісових ресурсів, захисті від знищення їх тваринного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної ситуації. Спірні земельні ділянки вкриті багаторічними деревами (ялинами, ялицями віком від 50 до майже 100 років, висотою до 30 м і діаметром до 46 см), водночас відповідачі мають намір здійснити їх повну забудову (детальним планом території передбачено зведення 18 двоповерхових відпочинкових будинків із цокольним поверхом, адміністративної і технічної будівель, будівлі СПА-центру з підземним паркінгом на 12 автомобілів). Розширення рекреаційної забудови за рахунок земель лісу є неприпустимим і суперечить державній екологічній політиці України, яка полягає у збереженні та відновленні природних екосистем і ландшафтів. Тому застосування обраного прокурором способу захисту порушеного права держави не є непропорційним втручанням у права відповідачів, оскільки в цьому випадку питання охорони довкілля, створення належних умов для реалізації екологічних прав громадян і забезпечення населенню доступу до природних лісів, враховуючи їх загальносуспільне значення, превалюють над індивідуальними правами окремих громадян. Наведена позиція узгоджується із практикою ЄСПЛ щодо оцінки критерію пропорційності втручання, яка наведена у рішеннях у справі «Гамер проти Бельгії», «Депаль проти Франції», «Бросее-Трибуле та інші проти Франції». Крім того, відповідачі не позбавлені права заявити вимоги про відшкодування шкоди до продавця ОСОБА_3 на підставі ст. 661 ЦК України. Щодо доводів про обрання прокурором неефективного способу захисту зазначено, що вказаний позов обґрунтований, у тому числі, положеннями статей 387, 388 ЦК України щодо захисту прав власника майна шляхом його витребування з чужого володіння, а вимоги про скасування державної реєстрації права приватної власності на спірні земельні ділянки із закриттям розділу виступають елементами єдиного механізму захисту порушених інтересів держави, останнім етапом якого є скасування державної реєстрації цих ділянок у Державному кадастрі України та втрати ними статусу об`єкта цивільних прав. У позові обгрунтовано неможливість існування в межах Поляницького лісництва ділянок із цільовим призначеннядля будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, а також те, що без скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок як об`єктів Державного земельного кадастру власник вимушений вживати додаткових заходів для відновлення стану законності, зокрема розробляти документацію щодо зміни цільового призначення. Із урахуванням викладеного, прокурор вважає всі наведені у відзиві твердження безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, тому просить їх відхилити і задовольнити позов у повному обсязі.

19.11.2024 судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 постановлено ухвалу про витребування у приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцової Н.М. матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 15.06.2022, за реєстром №1518.

Ухвалою суду від 15.01.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.02.2025, постановленою без оформлення окремим документом із зазначеннм у протоколі судового засідання, поновлено пропущений відповідачем ОСОБА_2 процесуальний строк на подання доказів та долучено додаткові докази у справі. Також судом задоволено клопотання прокурора про долучення доказів у справі.

Ухвалою суду від 29.04.2025, постановленою без оформлення окремим документом із зазначенням у протоколі судового засідання, долучені прокурором до письмових пояснень від 23.04.2025 додаткові докази залишено без розгляду, як такі, що подані з пропуском процесуального строку на їх подання, клопотання про поновлення якого не заявлено.

Ухвалою суду від 29.04.2025 вказаний позов відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою суду від 09.06.2025, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.09.2025 вказаний позов відповідно до ч.13 ст.187 ЦПК України залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 10.12.2025 вказані рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні прокурор заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів.

Представник позивача Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позивач заявлений позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гончаренко С.М. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з мотивів, наведених у відзиві на позов, посилаючись на те, що відповідачі є добросовісними набувачами, придбали земельну ділянку із кадаствроми номером :22:002:3700 вільною від зареєстрованих обтяжень. У матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження того, що вказана ділянка перебувала у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства, а відповідно до Ситуаційної схеми, виконаної ФОП ОСОБА_4 05.02.2025 відстань між 27 земельними ділянками, що утворилися у результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700 та межею земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:4561 ДСГП «Ліси України» становить від 119,2 до 138,48 м, а також між вказаними ділянками розташований ряд інших ділянок, зареєстрованих у базі ДЗК, відтак спірні ділянки не можуть накладатися на земельні ділянки ДСГП «Ліси України».

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з"явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду повідомлявся належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів державний реєстратор ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Рижов А.В. у судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив, посилаючись на те, що 30.05.2023 за принципом екстериторіальності він здійснив реєстрацію у ДЗК спірних земельних ділянок на підставі заяв про державну реєстрацію земельної ділянки від 26.05.2023 ОСОБА_1 та долучених до них документів, розроблених ПП «Карпати Геокадастр». Вказав, що його дії відповідали вимога Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У наступні судові засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ДСГП «Ліси України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Кравчука О.І., представник Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, державний реєстратор відділу №3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Г.П., державний реєстратор Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюк Я.Д. у судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, проте Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області за підписом сільського голови надіслала до суду заяву про визнанння позову.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази кожен зокрема та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства лісового господарства України №57 від 26.05.1995 був створений Ворохтянський держлісгосп, який входив у підпорядкування Івано-Франківського обласного управління лісового господарства на правах юридичної особи.

На підставі розпорядження Іцвано-Франківської облдержадміністрації №85 від 07.02.1996 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству надано у постійне користування із земель запасу, які були у тимчасовому користуванні інших землекористувачів земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства загальною площею 11746 га.

Ворохтянський ДЛГ 03.01.2001 звернувся до Поляницької сільської ради із листом №2/35, в якому просив затвердити матеріали інвентаризації земель ДЛФ лісгоспу по Поляницькому лісництву на площі 4378 га та видати державний акт на право постійного користування.

Рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради №3 від 11.01.2001 затверджено матеріали інвентаризації земель ДЛФ Ворохтянського ДЛФ держлісгоспу по Поляницькому лісництву площею 4378 га із видачею державного акту на право постійного користування.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що перебувають у відкритому доступі, правонаступником ДП «Ворохтянське лісове господарство» є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

10.11.2001 року Поляницькою сільською радою на підставі рішення №3 від 11.01.2002 видано Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 на земельну ділянку площею 4358,5 га для ведення лісового господарства. Вказаний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001.

30.10.2001 ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності не землю серії ІІ-ІФ №020036 на земельну ділянку площею 1,1000 га, що розташована на території Поляницької сільської ради, цільове призначеннядля будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, з яких 0,8500 га-сільсьгосподарські угіддя, в якому зазначено, що він виданий на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001 та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000128. Як зазначено у даному акті, його другий примірник зберігається у Яремчанському міському ВЗР ради народних депутатів.

10.05.2002 ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності не землю серії ІІ-ІФ №020036 на земельну ділянку площею 1,1000 га, що розташована на території Поляницької сільської ради, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, з яких 0,8500 га-сільськогосподарські угіддя, в якому зазначено, що він виданий на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №25 від 11.07.2002 та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000069. Як зазначено у даному акті, його другий примірник зберігається у Яремчанському міському ВЗР ради народних депутатів.

11.07.2002 року виконавчий комітет Поляницької сільської ради прийняв рішення №25 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність» відповідно до якого, виконком на підставі рішення сільської ради від 16.04.2002 року «Про делегування сільвиконкому повноважень в галузі регулювання земельних відносин», розглянувши заяви громадян про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність, вирішив вилучити земельні ділянки у громадян згідно ст.ст.141, 149 ЗК України(додаток №1); надати громадянам земельні ділянки згідно ст.ст.116, 119, 121 ЗК України(додаток №2); передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки згідно ст.118 ЗК України (додаток №3).

Із долучених додатків до вказаного рішення №2 «Надання земельних ділянок» та №3 «Передача земельних ділянок» вбачається, що прізвище ОСОБА_3 відсутнє у переліку осіб, яким зазначеним рішенням сільської ради надано чи передано у приватну власність земельні ділянки відповідної площі на території с. Поляниця.

У 2022 ФОП ОСОБА_4 на підставі заяви ОСОБА_3 виготовив Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,8500 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, що розташована на участку ОСОБА_8 у с. Поляниця, в матеріалах якої міститься копія Державного акту на право приватної власності не землю серії ІІ-ІФ №020036, виданого ОСОБА_3 30.10.2001 на підставі рішення Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001.

07.02.2022 державним кадастровим реєстратором Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Г.П. була відкрита Поземельна книга на земельну ділянку із кадастровим номером 220023700, площею 0,8500 га цільове призначення-01.03. для ведення особистого селянського господарства, в якій зазначено, що право власності ОСОБА_3 на вказану ділянку посвідчується Державним актом серії ІІ-ІФ №020036 від 30.01.2001.

15.06.2022 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцовою Н.М., зареєстрованого у реєстрі за №1518 ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку площею 0,85 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :22:002:3700, що розташована на уч. Вишні у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області у спільну часткову власність по частці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У пункті 3 договору зазначено, що вказана ділянка належить продавцю на підставі Дежавного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020036, виданого 10.10.2002 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №25 від 11.07.2002. зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000069, дата державної реєстрації права власності:08.06.2022, номер запису про право власності: 47030994, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 15.06.2022 №302783741. Ринкова вартість відчужуваної ділянки згідно висновку експерта від 09.02.2022 становить 46302,00 грн (п.4 договору).

У наданих на виконання ухвали суду матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного договору купівлі-продажу містяться: -Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №302451697 від 10.06.2022 з якого вбачається, що державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:3700 проведена державним реєстратором виконавчого комітету Калуської міської ради Коваленко В.С. 08.06.20922 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020036, виданого Поляницькою сільською радою 10.10.2002 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:63825593 від 10.06.2022); -копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020036 від 10.10.2002 в якому зазначено, що він виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,100 га на підставі рішення Поляницької сільської ради №25 від 11.07.2002; -Витяг з ДЗК №НВ-022 від 15.06.2022, в якому зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700 проведена Відділом №3 Управління надання адміністартивних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ФОП ОСОБА_4 25.05.2020; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№302783652, 302783741 від 15.06.2022, якою підтверджується відсутність зареєстрованих обтяжень на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:3700.

Державна реєстрація права спільної часткової власності відповідачів по частці на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:3700 проведена приватним нотаріусом Кузнєцовою Н.М. 15.06.2022, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №302808069 та №302807684 від 15.06.2022.

Окрім цього, 15.06.2022 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцовою Н.М. посвідчено довіреності від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у реєстрі за № 1522 та №1521, на підставі яких відповідачів уповноважили ОСОБА_5 бути їх представником у відповідних установах та підприємствах з усіх без винятку питань, пов`язаних зі зміною цільового призначення земельної ділянки площею 0,8500 га кадастровий номер :22:002:3700.

Рішенням Поляницької сільської ради №349-17-2022 від 28.07.2022 надано дозвіл на розроблення детального плану території в межах розміщення земельної ділянки площею 0,8500 га, кадастровий номер :22:002:3700, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з метою зміни цільового призначення земельної ділянки в землі для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Пунктом 1.9 рішення Поляницької сільської ради №391-20-2022 від 20.10.2022 затверджено детальний план території в межах розміщення земельної ділянки площею 0,8500 га, кадастровий номер :22:002:3700, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .. У матеріалах зазначеного детального плану містяться Викопіювання з генерального плану с. Поляниця, відповідно до яких вказана земельна ділянка розташрована у межах земель рекреаційного призначення.

У 2023 ПП «Карпати геокадастр» на підставі заяви відповідачів від 09.02.2023 виготовив Технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700 на 27 окремих земельних ділянок різної площі. У матеріалах даної документації містяться викопіювання з Кадастрової карти, на яких зафіксовано, що усі новоутворені у результаті поділу земельні ділянки знаходяться на території с. Поляниця у межах лісового масиву.

Відповідно до Інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів №№383146342, 383146479, 383146543, 383146606, 383146635,383146690, 383146724, 383146752, 383146826, 383146861, 383146889, 383146942, 383146989, 383147027, 383147051, 383147111,383147155, 383147192, 383147226, 383147247 від 17.06.2024 державним реєстратором Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюком Я.Д. 05.06.2023 зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по частці на земельні ділянки із наступними кадастровими номерами: :22:002:4072 площею 0,0231 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67936315 від 08.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4075, площею 0,0215 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67934391 від 08.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4077 площею 0,0209 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67932925 від 08.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4079 площею 0,0202 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67928900 від 08.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4080 площею 0,0201 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67925480 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4081 площею 0,0308 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67925398 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4082 площею 0,0259 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67925241 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4083 площею 0,0283 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67925095 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4085 площею 0,0316 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67924447 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4086 площею 0,0322 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67924199 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4087 площею 0,0431 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67923981 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4088 площею 0,0276 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67923742 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4089 площею 0,0272 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67922972 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4090 площею 0,0268 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67922607 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4091 площею 0,0262 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67922348 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4093 площею 0,0241 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67916207 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4094 площею 0,0201 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67915632 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4095 площею 0,0257 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67915394 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110); :22:002:4096 площею 0,0238 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67914492 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:110); :22:002:4097 площею 0,1852 га (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:67913952 від 07.06.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110).

Вищевказаними інформаційними довідками також підтверджується, що 08.08.2023 та 09.08.2023 у Державному реєстрі речових прав здійснено державну реєстрацію обтяження щодо вказаних земельних ділянок, а саме: арешт нерухомого майна на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2023 у справі №757/31802/23-к.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.08.2022 у справі №757/20561/22-к відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора Бережника В.В. про накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:3700, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.05.2023 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2022 у справі 757/25721/22-к про накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:3700, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2

10.05.2024, 13.06.2024, 05.08.2024. за вих. №12/1/1-45048-23 процесуальним керівником у кримінальному провадженні-прокурором відділу представництва інтересів держави у суді управління захисту інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора Сімаченко А.О. відповідно до ст.220 КПК України надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000415 від 21.02.2024, №0000441 від 06.05.2020, які стосуються земельного масиву, за рахунок якого сформовано земельну ділянку :22:002:3700, а також сформованих у результаті її поділу інших земельних ділянок, зокрема інформації, яка надійшла від Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Державного агентства лісових ресурсів України, у тому числі шляхом використання таких документів під час підготовки та подання до суду позовної заяви про повернення державі згаданого земельного масиву.

Висновком експерта Державного НДЕКЦ МВС України №КСЕ-19-23/4550 від 04.05.2023 за результатами проведеної в рамках кримінального провадження №0000441 від 06.05.2020 комплексної експертизи встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 накладаються на межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ», що відображено у матеріалах дослідження.

З урахуванням умов, наведених у дослідницькій частині висновку, розроблена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 у с. Поляниця, уч. Вишні Івано-Франківської області не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землевпорядкування.

Ринкова вартість земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700 за умов державної реєстрації, здійсненої на законних підставах та законної можливості відчуження цієї ділянки на 07.02.2022 складала не менше 7070000,00 грн (звільняється від оподаткування податком на додану вартість).

У дослідницькій частині даного висновку зазначено, що з метою встановлення факту накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 на межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» були використані: Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 у с. Поляниця, уч. Вишні Івано-Франківської області; Поземельна книга на земельну ділянку 220023700; Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування Поляницького лісництва Планшет №4; План лісонасаджень Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» Івано-Франківської області, лісовпорядкування 2009 року; Карта схема лісових насаджень та карта схема лісовпорядкування ДП Ворохтянське ЛДГ Поляницьке лісництво; Електронний формат планово-картографічних матеріалів Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ»; електронний документ *XML формату -22-002-3700, який містить координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700; картографічний сервіс https://kadastr.live/?land_polygones для ідентифікації місцерозташування земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700; Програмне забезпечення для цифрової картографії та землеустрою «DigitalXE» для формування контуру зовнішніх меж земельної ділянки з електронного документу *XML формату.

Щодо Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 у с. Поляниця, уч. Вишні Івано-Франківської області у дослідницькій частині висновку зазначено, що в наданих на дослідження документах відсутні матеріали затвердження Технічної документації, позначки про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру на титульному аркуші документації із землеустрою, матеріалах документації із землеустрою, що містять графічне зображення об`єкта державного земельного кадастру (земельної ділянки відповідно до ст.10 Закону України «Про державний земельний кадастр», аркушах відомостей про координати поворотних точок його меж, угідь у паперовій формі (стор.23,27 матеріалів Технічної документації) або підпису Державного кадастрового реєстратора із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису у разі подання заявником документації із землеустрою в електронній формі.

Тобто, Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 у с. Поляниця, уч. Вишні Івано-Франківської області не є документацією із землеустрою в розумінні ст.1 Закону України «Про землеустрій», ч.14 ст.186 ЗК України, а її зміст, форми та вміст окремих складових частин не відповідають вимогам ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.п.30, 75 та додаткам 4,41 Порядку ведення Державного земельного кадастру, заствердженого постановою КМ України №1051 від 17.10.2012, п.2.8 розділу ІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, завтердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010, наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою» №509 від 02.12.2016.

Вищенаведене свідчить про порушення розробником досліджуваної Технічної документації одного із основних принциві Державного земельного кадастру, встановленого ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» щодо достовірності та повноти відомостей про земельні ділянки, які вносяться до ДЗК.

Окрім цього, на аркуші 46 висновку експерта зазначено, що на території земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700 розташовані лісонасадження: зігнуті пристигаючі ялини та ялиці, тобто лісові угіддя (код угіддя 005.01, відповідно до КВЗУ), а не сільськогосподарські угіддя-сіножаті (код угіддя 002.01, відповідно КВЗУ).

Матеріалами фото- та відео зйомки із винесенням в натурі із використанням квадрокоптера спеціалістом ПП «ГеоБудІнформ Долина» підтверджується, що земельний масив, за рахунок якого сформовано ділянку з кадастровим номером :22:002:3700, не забудований, вкритий багаторічною лісовою рослинністю та відокремлений від основного лісового масиву дорогою.

Секретаріат Кабінету Міністрів України на запит від 04.03.2024 №12/1/1-19258ВИХ-24 листом, який зареєстрований в Офісі Генерального прокурора 08.03.2023 за №55542-24 повідомив, що у період з 2001 року по дату надання відповіді Кабінетом Міністрів рішень про зміну цільового призначення та вилучення з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу ДСГП «Ліси України» земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами не приймалося.

ДП «Ліси України» листом від 19.03.2024 за вих.№1842/2.3-2024 на запит про надання інформації стосовно вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 або земельних ділянок, утворених у результаті її поділу, які згідно з матеріалами лісовпорядкування перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України» повідомило, що згідно з інформацією філії «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси України», викладеною у листі від 14.03.2024 №70/21.12-ВЛ, згоди на вилучення вищезазначених ділянок Філією, яка уповноважена надавати такі згоди, за період з 16.01.2023 по 14.03.2024 не надавались. Згідно з передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів від 16.01.2023 №137, документи щодо надання згоди на вилучення запитуваних ділянок Філією не отримувались, інформація про такі згоди відсутня.

Івано-Франківська ОВА листом від 22.03.2024 за №1944/2620/6-24/01-019 повідомила, що рішень про вилучення земельних ділянок (архівний кадастровий номер сформованої вперше земельної ділянки :22:002:3700, актуальні кадастрові номери після її поділу: :22:002:4071, :22:002:4072, :22:002:4073, :22:002:4074, :22:002:4075, :22:002:4076, :22:002:4077, :22:002:4078, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4084, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4092, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097) зі складу угідь лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філілї «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» Івано-Франківською обласною державною (військовою) адміністрацією не приймалося.

Аналогічну за змістом відповідь надала Надвірнянська РДА у листі від 01.04.2024 за №460/01-30/146.

Виконавчий комітет Яремчанської міської ради листом від 09.05.2024 за №1294/01-40/01 повідомив про те, що у період з 2001 по час надання відповіді Яремчанською міською радою не приймалось жодних рішень щодо вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700, зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство».

Івано-Франківська обласна рада у листі від 15.05.2024 за №12-131/486/007 повідомила, що рішення, спрямоване на вилучення земельних ділянок зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу ДП «Ліси України» біля села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області за період з 2001 року по архівному кадастровому номеру :22:002:3700 (із наступним її поділом) обласною радою не приймалось.

Державне агентство лісових ресурсів України у листі від 13.05.2024 за №12/1/1-39736ВИХ-24 у відповідь на запит щодо надання згоди або погодження на переведення земельного масиву, за рахунок якого сформовано земельну ділянку з архівним кадастровим номером :22:002:3700 зі складу лісових ділянок до іншої категорії земель з метою використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства, за період з 2001 року по час надання відповіді, повідомило що не надавало погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення зазначеної ділянки.

ДСГП «Ліси України» у листі від 15.05.2024 за №02-33/2634-24 повідомило про те, що за інформацією, наданою листами від 21.05.2024 №162/21.12-ВЛ та від 22.05.2024 №163/21.12-ВЛ філією «Ворохтянське лісове господарство», згода/погодження на переведення, а також вилучення чи зміну цільового призначення лісового масиву за рахунок якого сформовано земельну ділянку із архівним кадастровим номером :22:002:3700, яка поділена на 27 окремих земельних діянок із відповідними кадаствровими номерами, не надавалась. Крім того, у період з 2001 року по теперішній час ДП «Ворохтянське лісове господарство» та філією «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси України» згода на вилучення земель не надавалась.

Філія «Ворохтянське лісове господарство» у листах від 21.05.2024 за №162/21.12-ВЛ, від 22.05.2024 за №163/21.12-ВЛ повідомила Карпатський лісовий офіс про те, що земельна ділянка із кадастровим номером :22:002:3700 можливо була поділена на інші кадастрові номери. У період з 2001 року ДП «Ворохтянське лісове господарство» та у період з грудня 2022 року по теперішній час філія «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси України» згоди/погодження на переведення земельного масиву, на вилучення, на зміну цільового призначення даної земельної ділянки не надавали.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру у листі від 04.06.2024 за №7-28-0.212-6102/2-24 повідомила, що згідно з даними ДЗК земельні ділянки зазначені у листі Офісу Генерального прокурора від 31.05.2024 №12/1/1-43096ВИХ-24, зареєстровано 30.05.2023 державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Рижовим А.В. на підставі заяв про державну реєстрацію земельної ділянки від 26.05.2023 ОСОБА_1 та долучених до них документів, розроблених ПП «Карпати Геокадастр».

Відповідно до повідомлення Поляницької сільської ради №1015/05-5 від 13.06.2024 земельний масив, за рахунок якого сформовано земельну ділянку з архівним кадастровим номером :22:002:3700, знаходиться у межах населеного пункту села Поляниця.

Листом від 04.07.2024 за №7-9-0.10-3577/0/2-24 ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області надало уточнену інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» станом на 2024 рік, а саме: :22:002:4071 площею 0,0272 га-17680,00 грн; :22:002:4072 площею 0,0231 га-15015,00 грн; :22:002:4073 площею 0,0225 га-14625,00 грн; :22:002:4074 площею 0,0218 га-14170,00 грн; :22:002:4075 площею 0,0215 га-13975,00 грн; :22:002:4076 площею 0,0209 га-13585,00 грн; :22:002:4077 площею 0,0209 га-13585,00 грн; :22:002:4078 площею 0,0207 га-13455,00 грн; :22:002:4079 площею 0,0202 га-13130,00 грн; :22:002:4080 площею 0.0201 га-13065,00 грн; :22:002:4081 площею 0,0308 га-20020,00 грн; :22:002:4082 площею 0,0259 га-16835,00 грн; :22:002:4083 площею 0,0283 га-18395,00 грн; :22:002:4084 площею 0,0283 га-18395,00 грн; :22:002:4085 площею 0,0316 га-20540,00 грн; :22:002:4086 площею 0.0322 га-20930,00 грн; :22:002:4087 площею 0,0431 га-28015,00 грн; :22:002:4088 площею 0,0276 га-179450,00 грн; :22:002:4089 площею 0,0272 га-17680,00 грн; :22:002:4090 площею 0,0268 га-17420.00 грн; :22:002:4091 площею 0,0262 га-17030,00 грн; :22:002:4092 площею 0,0242 га-15730,00 грн; :22:002:4093 площею 0,0241 га-15665,00 грн; :22:002:4094 площею 0,0201 га-13065,00 грн; :22:002:4095 площею 0,0257 га-16705,00 грн; :22:002:4096 площею 0,0238 га-15470,00 грн; :22:002:4097 площею 0,1852 га-120380,00 грн.

Листом за вих. №12/1/1-51371ВИХ-2 від 21.06.2024 Офіс Генерального прокурора повідомив Надвірнянську РВА про виявленні у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000415 від 21.02.2024 (до виділення матеріалів №0000441 від 06.05.2020) порушення інтересів держави при передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,8500 га кадастровий номер :22:002:3700, відчуженої 15.06.2022 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділеної на 27 окремих ділянок, зареєстрованих у ДЗК з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, які сформовані за рахунок державних земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» та просив повідомити про вжиті заходи реагування.

Івано-Франківська РВА листом за вих. 1182/01-30/184 від 18.07.2024 року повідомила Офіс Генерального прокурора про те, що згідно наявної інформації Надвірнянська РДА рішення про вилучення земельних ділянок (архівний кадастровий номер сформованої вперше земельної ділянки :22:002:3700, актуальні кадастрові номери після її поділу: :22:002:4071, :22:002:4072, :22:002:4073, :22:002:4074, :22:002:4075, :22:002:4076, :22:002:4077, :22:002:4078, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4084, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4092, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097) зі складу земель лісогосподарського призначення Поляницького лісництва та з користування філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу державного підприємства «Ліси України» не приймала. Одночасно повідомили про те, що до 2020 року село Поляниця до Надвірнянського району не входило.

Листом за вих. №12/1/1-64548ВИХ-24 від 08.08.2024 Офіс Генерального прокурора повідомив Надвірнянську РВА про намір в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» звернутися до суду із позовом в інтересах держави в особі Надвірнянської РВА до ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ДП «Ліси України», ОСОБА_3 , Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Г.П., державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Рижов А.В., державний реєстратор Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюк Я.Д. про витребування земельних ділянок, скасування реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і державної реєстрації земельних ділянок у ДЗК з одночасним припиненням речових прав на них.

У відповідь на адвокатський запит представника відповідача ОСОБА_2 Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області листом за №Г-1023 від 18.11.2024 повідомила про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами

:22:002:4071, :22:002:4072, :22:002:4073, :22:002:4074, :22:002:4075, :22:002:4077, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4084, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4092, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097 знаходяться у межах населеного пункту с. Поляниця.

Згідно Ситуаційної схеми земельних ділянок, які зареєстровані у базі ДЗК, виконаної ФОП ОСОБА_4 05.02.2025 на замовлення представника ОСОБА_2 адвоката Гончаренко С.М., вбачається, що відстань між 27 земельними ділянками, що утворилися у результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700, та межею земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:4561 ДСГП «Ліси України» (дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 10.12.2024 становить від 119,2 до 138,48 м, а також між вказаними ділянками розташований ряд інших ділянок, зареєстрованих у базі ДЗК.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.10.2024 та відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, що перебувають у відкритому доступі, підтверджується, що кримінальне провадження №0000415 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_4 за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 за ч.1 ст.28, ч.4 ст.190 КК України перебуває на розгляді у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області (справа №348/1779/24).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом, вказав, що спірні земельні ділянки сформовані за рахунок земель лісогосподарського призначення державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу ДСГП «Ліси України», а їх передача у приватну власність проведена всупереч діючого законодаства, без вилучення в установленому порядку у постійного землекористувача, що потягло за собою незаконну зміну цільового призначення земель, а відтак зазначені ділянки вибули з володіння держави в особі постійного землекористувача поза волею останнього та підлягають поверненню у державну власність.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Конституції України, ст.324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України(надалі-ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом ч.ч.1,2 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Відповідно до ч.2 ст.1 Лісового кодексу України(надалі-ЛК України) ліси України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Частиною першою ст.8 ЛК України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ст.6 ЛК України (тут і надалі-в редакції, чинній на час видачі державного акту ОСОБА_3 ) усі ліси в Україні є власністю держави.

Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

Відповідно до ст. 9 ЛК України користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею.

Статтею 13 ЛК України визначено, що до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

Відповідно до ст.16 ЛК України до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними; 2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими

ділянками.

За приписами ст.21 ЛК України постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.42 ЛК України переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Згідно з п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до ст.12 ЗК України (тут і надалі- в редакції, чинній на час видачі державного акту ОСОБА_3 ) до повноважень сільських, селищних рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За змістом ст.ст.13,17 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України та місцевих державних адміністрацій належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту «е» частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, зокрема на землі лісового фонду.

Частиною другою ст.20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель(ст. 21 ЗК України).

Згідно ст.ст.56,57 ЗК України землі лісового фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Згідно зі ст.ст. 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення(викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч.ч.6-9 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін та погоджується з органом по земельних ресурсах природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Згідно положень ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Частиною третьою ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відповідно до норм ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Пунктом 12 «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до п.4 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VІ від 06.09.2012 у державній власності залишаються землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.

Згідно положень ч.ч.1, 3, 4 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера .

Відповідно до ч.6 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 незаконність формування спірної земельної ділянки і відповідно незаконність державної реєстрації є підставою для скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно ч.13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону №3613-VI земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Частиною другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 1 ст.393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 року у справі №922/614/19).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Частиною першою ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Із системного аналізу норм земельного та лісового законодавства, чинного на момент передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,8500 га на території с. Поляниця, слідує, що користування земельними ділянками лісового фонду здійснювалось виключно шляхом надання їх у постійне або тимчасове користування для використання за цільовим призначенням. Передачі у приватну власність підлягали лише замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. При цьому право розпорядження земельними ділянками та їх вилучення у постійних землекористувачів відносилось до компетенції відповідних органів виконавчої влади, а чинний порядок зміни цільового призначення земель лісового фонду передбачав необхідність погодження переведення лісових земель до інших категорій із відповідними державними органами лісового господарства. Окрім цього, вирішення земельних правовідносин на рівні органів місцевого самоврядування згідно чинного законодавства відносилось до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних та міських рад, які не були наділені правом делегувати зазначені повноваження виконавчому комітету ради.

Судом встановлено і повністю підтверджується дослідженими доказами, зокрема висновком проведеної у кримінальному провадженні №0000441 від 06.05.2020 комплексної експертизи №КСЕ-19-23/4550 від 04.05.2023, планшетом № 4 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», планами лісонасаджень Поляницького лісництва за 1996 і 2009 роки, картою-схемою лісових насаджень Поляницького лісництва, матеріалами фото- та відео зйомки із винесенням в натурі із використанням квадрокоптера спеціалістом ПП «ГеоБудІнформ Долина» повністю підтверджується той факт, що передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,8500 га, у с. Поляниця, якій був присвоєний кадастровий номер :22:002:3700 на момент набуття її у приватну власність знаходилась у межах Поляницького лісництва» та відносилась до земель лісового фонду, що перебували у державній власності та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 10.11.2001 знаходились у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» (на даний час-ДСГП «Ліси України»), а відповідне рішення про її вилучення у постійного землекористувача та зміну цільового призначення уповноваженими органами в установленому порядку не приймалось.

Зазначена земельна ділянка та відповідно утворені у результаті її поділу спірні земельні ділянки, що належать на праві спільної часткової власності відповідачам у справі, єчастиною лісового масиву та вкриті лісовою рослинністю, а розроблена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землевпорядкування.

Верховний суд у своїх висновках неодноразово зазначав, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (постанови Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №686/23256/16-ц, від 05.02.2020 у справі №461/3675/17, від 25.03.2021 у справі №752/21411/17 та від 15.04.2021 у справі №759/15556/18).

Висновок експерта №КСЕ-19-23/4550 від 04.05.2023 містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, не викликає сумнівів у суду у своїй достовірності та є належним та допустимим доказом, незважаючи на те, що на час розгляду даної справи вирок у кримінальному провадженні не ухвалено.

При цьому суд враховує те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України.

Таким чином, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, про що неодноразово висловлено судами вищої інстанції, зокрема у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі №369/1777/13-ц.

Оскільки на момент передачі її у приватну власність спірна земельна ділянка належала до земель лісового фонду, наданих у постійне користування, то Поляницька сільська рада як орган місцевого самоврядування та її виконавчий комітет не були наділені відповідними повноваженнями щодо її вилучення у постійного землекористувача та розпорядження нею шляхом передачі у приватну власність, а відповідного розпорядження місцевої державної адміністрації про вилучення земельної ділянки у постійного землекористувача, а також погодження в установленому порядку зміни її цільового призначення на землі для ведення особистого селянського господарства матеріали справи не містять і доказів протилежного відповідачами суду не надано.

Водночас судом встановлено, що відповідне рішення про надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки на території села Поляниця Поляницькою сільською радою та її виконавчим комітетом взагалі не приймалося, так як прізвище останнього відсутнє у переліку осіб, яким надано чи передано у приватну власність земельні ділянки відповідної площі на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №25 від 11.07.2002, що зазначене як підстава видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020036 виданого 10.05.2002 на підставі якого була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,8500 га із кадастровим номером :22:002:3700, яка у подальшому була відчужена ним по 1/2 частці відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Додатковим доказом незаконності набуття первісним набувачем у власність земельної ділянки площею 0,8500 га є той факт, що Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлена ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020036, виданого 30.10.2001 на підставі рішення Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 000128, доказів прийняття якого сільською радою матеріали справи не містять.

При цьому одночасна наявність у первісного набувача двох примірників Державних актів, що посвідчують право власності на одну й ту ж земельну ділянку та мають одинакову серію та номер, проте видані у різний час, на підставі різних рішень органу місцевого самоврядування та зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під різними номерами суперечить вимогам Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43, чинної на дату видачі обох примірників державних актів.

За змістом положень п.п. 2.14, 4.1, 4.2 вказаної Інструкції державний акт на право приватної власності на землю складався у двох примірниках, лише один із яких був у власника, а другий зберігався у відповідній раді чи державній адміністрації або за їх

дорученням у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України.

Вищенаведені докази у своїй сукупності свідчать про те, що набута ОСОБА_3 у приватну власність земельна ділянка площею 0,8500 га для ведення особистого селянського господарства, якій був присвоєний кадастровий номер :22:002:3700 вибула із власності держави у протиправний спосіб, що одночасно потягнуло за собою незаконну зміну її цільового призначення.

Відсутність спрямованого на відчуження зазначеної земельної ділянки рішення повноважного органу виконавчої влади означає, що держава як власник, не виявляла волю на вилучення та передачу у приватну власність цієї земельної ділянки та свідчить про те, що право власності держави на вказану ділянку не припинилося і до ОСОБА_3 в установленому порядку не перейшло, а отже останній не був наділений належними повноваженнями щодо подальшого відчуження цієї ділянки шляхом укладення договору купівлі-продажу на користь відповідачів.

Відповідачами в ході судового розгляду не надано жодних доказів на спростування факту незаконності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,8500 га із кадастровим номером :22:002:3700, а також належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначена ділянка чи утворені в результаті її поділу земельні ділянки із кадастровими номерами :22:002:4072, :22:002:4075, :22:002:4077, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097, власниками яких на даний час на праві спільної часткової власності є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не входять до складу Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України».

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що згідно Ситуаційної схеми, виконаної ФОП ОСОБА_4 05.02.2025, належні відповідачам земельні ділянки відмежовані від ділянки із кадастровим номером :22:002:4561, що перебуває у користуванні ДСГП «Ліси України», та не утворюють єдиного масиву не спростовують вищезазначених висновків суду та належність спірних ділянок до земель лісогосподарського призначення, які на момент реєстрації права власності первісного набувача, перебували у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове госполарство».

Суд звертає увагу на те, що висновком проведеної у кримінальному провадженні №0000441 комплексної експертизи№КСЕ-19-23/4550 від 04.05.2023, матеріалами фото та відео зйомки, виконаними ПП «ГеоБудІнформ Долина», викопіюваннями з Кадастрової карти, наявними у матеріалах Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, підтверджується, що набута у власність відповідачами земельна ділянка із кадастровим номером :22:002:3700 на момент її придбання та поділу залишалась залісненою.

Також суд враховує те що, як ОСОБА_3 , так і кінцеві набувачі, не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що вказана ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, які не підлягали передачі у приватну власність для використання з метою ведення особистого селянського господарства (у подальшому змінено на будівництво об`єктів рекреаційного призначення), що ставить добросовісність поведінки відповідачів під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Щодо обраного способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПКУкраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та другастатті 5 ЦПК України

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у статті 16 ЦК.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19 зазначено, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові сформульований також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Верховний Суд сформував сталу практику у подібних спорах за позовами прокурора щодо витребування на користь держави (територіальної громади) земельних ділянок лісового фонду, отриманих з порушенням приписів законодавства та відчужених на користь третіх осіб.

У земельних правовідносинах сталим є підхід Верховного Суду про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК є ефективним способом захисту права власності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17).

Власник з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Так само задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а скасування рішення чи запису про проведену державну реєстрацію права не є належним способом захисту порушеного права. У такому випадку державний реєстратор здійснює відповідну реєстраційну дію на підставі рішення суду про витребування майна (див. постанову Верховного Суду від 07.07.2025 у справі №354/612/15-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала те, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК на можливість витребування власником земельних ділянок не впливає їхній поділ та/або об`єднання. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц).

Із урахуванням викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом факт незаконності набуття ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,8500 га для ведення особистого селянського господарства у с. Поляниця за відсутності належної для цього правової підстави, за рахунок земель лісогосподарського призначення, які вибули з володіння держави в особі постійного землекористувача всупереч його волі у протиправний спосіб, що в свою чергу вказує на відсутність у первісного набувача належних повноважень щодо розпорядження спірною ділянкою шляхом її реалізації на підставі договору купівлі-продажу на користь відповідачів, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Відтак із урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, суд приходить до переконання, що ефективному та належному способу захисту порушеного права у даному випадку буде відповідати задоволення позовних вимог про витребування у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави в особі Надвірнянської районної державної (військової) адміністрації земельних ділянок загальною площею 0,6844 га, яким присвоєно кадастрові номери :22:002:4072, :22:002:4075, :22:002:4077, :22:002:4079, :22:002:4080, :22:002:4081, :22:002:4082, :22:002:4083, :22:002:4085, :22:002:4086, :22:002:4087, :22:002:4088, :22:002:4089, :22:002:4090, :22:002:4091, :22:002:4093, :22:002:4094, :22:002:4095, :22:002:4096, :22:002:4097, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, а також скасування державної реєстрації вказаних ділянок у Державному земельному кадастрі, як окремих об`єктів цивільних прав, із одночасним припиненням зареєстрованих щодо них речових прав та обтяжень, враховуючи встановлені судом обставини, які підтверджують незаконність формування та реєстрації на території державного лісогосподарського підприємства спірних ділянок із цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення та зважаючи на те, що рішення суду про витребування нерухомого майна не призведе до поновлення незаконного зміненого цільового призначення земель.

Водночас суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюка Я.Д. та здійсненої на їх підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності відповідачів на вказані земельні ділянки слід відмовити, оскільки задоволення цих вимог не відповідає належному способу захисту порушеного права.

Щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою суд зазначає наступне.

До правовідносин про витребування спірної земельної ділянки із володіння набувача та повернення її у власність держави в особі постійного землекористувача підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами ст.ст.4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

При цьому суд також враховує те, що в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України). Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України). Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.

У постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц.

Як встановлено судом, вилучення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду та її передача у приватну власність в порядку безоплатної приватизації відбулися всупереч вимог чинного законодавства за відсутності рішення уповноваженого суб`єкта щодо її вилучення у постійного землекористувача та надання у власність, що також призвело до неправомірної зміни цільового призначення даної земельної ділянки без одночасного вирішення питання збереження наявних на ній лісових насаджень.

Таким чином, у даній справі повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі за відсутності належної правової підстави (відповідного рішення органу місцевого самоврядування) переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

Суд вважає, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність як первісний набувач так і відповідачі могли і повинні були знати про незаконність набуття у приватну власність земельної ділянки, яка розташована у межах лісового масиву на території Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство» ( на даний час ДСГП «Ліси України) та відповідно була залісненою із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 вказала, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.

Із урахуванням наведеного, з огляду на характер спірних правовідносин, враховуючи встановлену незаконність вибуття земельної ділянки з володіння держави, суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право власності кінцевого набувача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес відповідача у збереженні права на земельну ділянку, витребування цієї земельної ділянки у добросовісного набувача у порядку, передбаченому ЦК України, є пропорційним заходом, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 554/10377/16-ц.

При цьому, суд враховує те, що жодних доказів щодо наявності на спірних земельних ділянках житлової забудови чи іншого нерухомого майна відповідачами суду не надано.

Окрім цього, суд враховує те, що відповідачі не позбавлені можливості відновити свої права на підставі ч.1 ст.661 ЦК України, пред`явивши вимогу до особи, в якої вони придбали спірні ділянки, про відшкодування збитків.

Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі суд зазначає наступне.

Частиною другою ст.2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положеннями ч.4 ст.56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З наведеного можна виснувати, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).

При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18).

Отже у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року за №3-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верхового Суду від 08.02.2019 року у справі №915/20/18, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 року у справі №569/4123/16-а.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 за №3-рп/99 також вказав, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Звертаючись до суду прокурор зазначив, що пред`явлення вказаного позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави порушення яких полягає у незаконному переданні спірної земельної ділянки приватній особі, внаслідок чого постраждали інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів; обґрунтував необхідність захисту цих інтересів політикою держави щодо забезпечення охорони, відтворення та сталого використання зазначених ресурсів із урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства та невжиттям уповноваженими органами заходів представницького характеру щодо повернення спірної земельної ділянки у державну власність.

Вказаний позов подано в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації як органу виконавчої влади, уповноваженого на розпорядження земельними ділянками державної власності у межах населеного пункту с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст.122 ЗК України.

Отже, прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність їхнього захисту, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах відповідних заходів не вжив, що свідчить прно наявність у прокурора підстав для звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними, згідно ст.77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення шляхом витребування із незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельні ділянки із кадастровими номерами :22:002:4072 площею 0,0231 га, :22:002:4075 площею 0,0215 га, :22:002:4077 площею 0,0209 га, :22:002:4079 площею 0,0202 га, :22:002:4080 площею 0,0201 га, :22:002:4081 площею 0,0308 га, :22:002:4082 площею 0,0259 га, :22:002:4083 площею 0,0283 га, :22:002:4085 площею 0,0316 га, :22:002:4086 площею 0,0322 га, :22:002:4087 площею 0,0431 га, :22:002:4088 площею 0,0276 га, :22:002:4089 площею 0,0272 га, :22:002:4090 площею 0,0268 га, :22:002:4091 площею 0,0262 га, :22:002:4093 площею 0,0241 га, :22:002:4094 площею 0,0201 га, :22:002:4095 площею 0,0257 га, :22:002:4096 площею 0,0238 га, :22:002:4097 площею 0,1852 га, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області, скасувавши у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію вказаних земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо них. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь Офісу Генерального прокурора сплачений судовий збір у розмірі 67232,90 грн, у рівних частках по 33616,45 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, державного реєстратора відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Ганни Петрівни, державного реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Рижова Андрія Вікторовича, державного реєстратора Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюка Ярослава Дмитровича про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав -задовольнити частково.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельні ділянки із кадастровими номерами :22:002:4072 площею 0,0231 га, :22:002:4075 площею 0,0215 га, :22:002:4077 площею 0,0209 га, :22:002:4079 площею 0,0202 га, :22:002:4080 площею 0,0201 га, :22:002:4081 площею 0,0308 га, :22:002:4082 площею 0,0259 га, :22:002:4083 площею 0,0283 га, :22:002:4085 площею 0,0316 га, :22:002:4086 площею 0,0322 га, :22:002:4087 площею 0,0431 га, :22:002:4088 площею 0,0276 га, :22:002:4089 площею 0,0272 га, :22:002:4090 площею 0,0268 га, :22:002:4091 площею 0,0262 га, :22:002:4093 площею 0,0241 га, :22:002:4094 площею 0,0201 га, :22:002:4095 площею 0,0257 га, :22:002:4096 площею 0,0238 га, :22:002:4097 площею 0,1852 га, що розташовані в межах села Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок із кадастровими номерами :22:002:4072 площею 0,0231 га, :22:002:4075 площею 0,0215 га, :22:002:4077 площею 0,0209 га, :22:002:4079 площею 0,0202 га, :22:002:4080 площею 0,0201 га, :22:002:4081 площею 0,0308 га, :22:002:4082 площею 0,0259 га, :22:002:4083 площею 0,0283 га, :22:002:4085 площею 0,0316 га, :22:002:4086 площею 0,0322 га, :22:002:4087 площею 0,0431 га, :22:002:4088 площею 0,0276 га, :22:002:4089 площею 0,0272 га, :22:002:4090 площею 0,0268 га, :22:002:4091 площею 0,0262 га, :22:002:4093 площею 0,0241 га, :22:002:4094 площею 0,0201 га, :22:002:4095 площею 0,0257 га, :22:002:4096 площею 0,0238 га, :22:002:4097 площею 0,1852 га, припинивши усі зареєстровані щодо них речові права та їх обтяження.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора сплачений судовий збір у сумі 33616,45 (тридцять три тисячі шістсот шістнадцять) гривень 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Офісу Генерального прокурора сплачений судовий збір у сумі 33616,45 (тридцять три тисячі шістсот шістнадцять) гривень 45 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Заступник Генерального прокурора, місцезнаходження: 01011, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, .

Позивач: Надвірнянська районна військова (державна) адміністрація, місцезнаходження: 78400, майдан Шевченка, 33 м. Надвірна, Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», місцезнаходження: 01601, вул. Шота Руставелі, 9-А м. Київ, .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78593, вул. Карпатська, 1 с. Поляниця, Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Третя особа: державний реєстратор відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Бондарук Ганна Петрівна, місцезнаходження: 45008, вул. Грушевського, 14 м. Ковель, Ковельський район Волинська область.

Третя особа: державний реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Рижов Андрій Вікторович, місцезнаходження: 36039, вул. Затишна, 23 м. Полтава, Полтавська область.

Третя особа: державний реєстратор Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюк Ярослав Дмитрович, місцезнаходження: 78700, вул. Івана Франка, 3 селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область.

Повне рішення суду складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК