"26" січня 2026 р. Справа № 363/3598/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участю секретаря Галай О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород заяву представника відповідача адвоката Коломійця Івана Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

УСТАНОВИВ:

05 вересня 2025 року представник відповідача адвокат Коломієць І.О. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній справі, у якій просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 500,00 грн. на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року ухвалу суду від 09 вересня 2025 року скасовано, цивільну справу направлено до Вишгородський районний суду Київської області для продовження розгляду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд виходить із наступного.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.09.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено частково. Питання стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу судом не вирішено.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦПК України)

Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат.

Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. (ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. (ч. 1 ст. 246 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала:

«- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц);

- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18)».

Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141, частині першій статті 246 ЦПК України.

Судом встановлено, що разом з першою заявою по суті спору (у відзиві на позовну заяву) представник відповідача адвокат Коломієць І.О. в порядку частини першої статті 134 ЦПК України зазначив попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 20 000,00 грн., та в прохальній частині просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати без обґрунтування такої вимоги, визначення розміру таких витрат та подання усіх доказів розміру понесених судових витрат, чи про вибір сторони подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи, протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення. Не було зроблено відповідну заяву стороною відповідача і до переходу суду до стадії ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи.

Частина 8 статті 141, частина 1 статті 246 ЦПК України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, що підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Вказівку у частині 8 статті 141, частині 1 статті 246 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про проведення відшкодування витрат на правничу допомогу, подавши усі докази понесених судових витрат, чи про вибір сторони подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи, протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц вказала, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Натомість заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують розмір понесених витрат, представник відповідача подав до суду лише 05 вересня 2025 року, тобто після того, як суд ухвалив рішення по справі.

До цього сторона відповідача із заявами такого змісту не зверталася, документів, які б підтверджували понесені витрати на правничу допомогу, окрім документів на підтвердження повноважень представника, до суду не подавала, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання.

Зазначення ж у прохальній частині відзиву узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20.

При цьому, звернення із заявою про розподіл судових витрат по своїй суті не є тотожним попередньому визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про надання доказів понесених судових витрат в порядку приписів частини восьмої статті 141 ЦПК України. Близький за змістом правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.05.2024 року у справі № 910/5316/21, від 30.07.2024 року у справі № 910/8419/22, від 24.04.2025 року у справі № 906/145/24.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що сторона відповідача пропустила один з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та до переходу суду на стадію ухвалення рішення не подала заяву (вимогу, клопотання) про відшкодування витрат на правничу допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Керуючись ст. 126, 141, 246, 270, 354 -355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Коломійця Івана Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.А. Свєтушкіна