РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4484/25

Номер провадження 2/495/1851/2026

22 січня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Гелла С.В.,

при секретарі судового засідання Гасанзаде М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200258684 від 17.03.2020 року у розмірі 38 626 грн 42 коп., яка складається з: 12 333,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 1,98 грн заборгованість за відсотками; 26 290,45 грн заборгованість за комісією.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

17.03.2020 року між АТ «Банк Форвард» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200258684, відповідно до умов якого відповідачу ОСОБА_1 було відкрито рахунок та надано кредит у сумі 12 333,99 грн, відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.

25.07.2024 року АТ «Банк Форвард» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення прав вимог №7/25/2024, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №200528684 від 17.03.2020 року.

09.06.2025 року вих. №23726619 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направляло досудову вимогу відповідачу ОСОБА_1 про погашення кредитної заборгованості.

Станом на дату відступлення права вимоги, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №200258684 від 17.03.2020 року становила 38 626 грн 42 коп., яка складається з: 12 333,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 1,98 грн заборгованість за відсотками; 26 290,45 грн заборгованість за комісією.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.06.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просив задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що так дійсно отримав кредит у розмірі 12 333,99 грн зі ставкою по кредиту 0,01% річних, з комісією з 17.03.2020 по 17.052020 0,00 грн, а з 18.05.2020 по 17.03.2024 1 227,27 грн. Загальний розмір по тілу кредиту складає 12 333,99 грн та 46 місяців по 1 227,27 грн = 56 454,42 грн. Відповідач згідно свого розрахунку сплатив грошові кошти на погашення кредиту у розмірі 48 897,84 грн, тому суму яку віфн повинен сплатити позивачу становить 19 892,55 грн (68 790,39 (12 333,90 грн тіло кредиту, 1,98 грн відсотки, 56 454,42 комісія) 48 897,84 (сума яку він сплатив).

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, відзив, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

17.03.2020 року між АТ «Банк Форвард» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200258684, відповідно до умов якого відповідачу ОСОБА_1 було відкрито рахунок та надано кредит у сумі 12 333,99 грн, відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.

Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати.

Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, що відповідає принципу свободи договору.

Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим.

Проте, відповідач погодився зі своєї сторони на такі умови кредитного договору, підписавши його зміст. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору відповідачем не надано.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.ст.628, 629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 638 ЦК передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч.1 ст.205 ЦК визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цого Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

25.07.2024 року АТ «Банк Форвард» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення прав вимог №7/25/2024, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №200528684 від 17.03.2020 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження укладення договору факторингу стороною позивача надано копія витягу з Реєстру договорів, права вимоги, за якими відступаються та боржників за такими договорами; копія платіжної інструкції до договору про відступлення права вимоги.

09.06.2025 року вих. №23726619 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направляло досудову вимогу відповідачу ОСОБА_1 про погашення кредитної заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам угоди, яка є належним та допустимим доказом в справі. Водночас, відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення кредитної заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2025 року по справі №280/1099/19 провадження №61-14243св24 зазначено, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій абов електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком.

Станом на дату відступлення права вимоги, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №200258684 від 17.03.2020 року становила 38 626 грн 42 коп., яка складається з: 12 333,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 1,98 грн заборгованість за відсотками; 26 290,45 грн заборгованість за комісією.

Відповідач на адресу суду надав власноручний особистий розрахунок, в якому зазначає, що сплатив грошові кошти на погашення кредиту у розмірі 48 897,84 грн, тому сума яку він повинен сплатити позивачу становить 19 892,55 грн (68 790,39 (12 333,90 грн тіло кредиту, 1,98 грн відсотки, 56 454,42 комісія) 48 897,84 (сума яку він сплатив).

Крім того, на підтвердження своїх доводів відповідач надає виписку з особистого карткового рахунку АТ «Приватбанк» про ніби то перекази грошових коштів в погашення кредитної заборгованості.

Виписка з особистого рахунку може бути визнана належним доказом сплати кредиту, якщо вона відображає рух коштів, підтверджує списання суми та містить необхідні реквізити. Суди розглядають такі виписки, як правило, у сукупності з іншими документами, що підтверджують виконання зобов`язань, а не як окремий, вичерпний доказ. Якщо виписка містить детальну інформацію про транзакції (дата, сума, призначення), вона може слугувати підтвердженням виконання зобов`язань.

Проте з наданої відповідачем виписки карткового рахунку АТ «Приватбанк» не можливо встановити, що грошові кошти, які були списані з рахунку відповідача, були спрямовані саме на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №200258684 від 17.03.2020 року, саме на рахунок позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» або на рахунок «АТ «Банк Форвард».

Отже, надані позивачем виписки по рахунку АТ «Приватбанк» суд вважає неналежними і недостовірними доказами та є суперечливими, а інших доказів на підтвердження сплати заборгованості в розмірах, які зазначені відповідачем, до суду не надано.

Вимоги до доказів встановлені ст.77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд сприяє учасникам справи у забиранні доказів, однак не може перебирати на себе функцію їх збирача, адже такі дії протирічать принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Суд зауважує, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме - надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

На думку суду, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами факт укладення вказаного кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. У свою чергу, відповідач не спростував факт отримання кредитних коштів, а також факт належного виконання зобов`язань перед кредитором, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вищенаведене узгоджується, з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17.

Отже, за встановленими у цій справі обставинами неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за договором, тому позовна вимога товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованою, а позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктами 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, долучено копії таких документів: ордеру; договору про надання правової допомоги №0206 від 02.06.2025; акту наданих послуг правової допомоги; детальний опис наданих послуг.

Згідно п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів п.4 ч.4 ст.137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, та представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його участі, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансової Компанії «Кредит-Капітал», оскільки позовні вимоги останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 14, 12-13, 81, 128, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (, НОМЕР_2 , Банк отримувача АТ «Креді Агріколь Банк», місце реєстрації - 79029, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, 4-й поверх) заборгованість за кредитним договором №200258684 від 17.03.2020 року у розмірі 38 626 грн 42 коп., яка складається з: 12 333,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 1,98 грн заборгованість за відсотками; 26 290,45 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» (, НОМЕР_2 , Банк отримувача АТ «Креді Агріколь Банк», місце реєстрації - 79029, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, 4-й поверх) витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн..

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Гелла С.В.