УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Сердюк Н.В., за участю секретаря судового засідання Білоус Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «УКРГАЗБАНК»,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Павлюк Назар Васильович звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеним подання, у якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 , до повного виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчими листами № 760/28409/13-ц, виданими 18.04.2024 року Солом`янським районним судом міста Києва щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. знаходиться зведене виконавче провадження № НОМЕР_3: ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа 760/28409/13-ц, виданого 18.04.2024 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 18555,77 доларів США та 64975 гривень 45 копійок; ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа 760/28409/13-ц, виданого 18.04.2024 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» судового збору в розмірі 3441,00 грн. Загальна сума з врахуванням основної винагороди приватного виконавця. Яка підлягає стягненню з боржника складає 76656951 грн. 16.05.2024 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття: ВП № НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_1. Вказані постанови боржнику направлено поштою. Таким чином боржник повідомлена про початок примусового виконання належним чином. Постановами приватного виконавця від 16.05.2024 року накладено арешт на кошти боржника, проте залишок коштів недостатній для виконання постанови приватного виконавця. Постановою приватного виконавця від 20.05.2024 року накладено арешт на майно боржника, однак згідно відомостей електронних реєстрів у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення. Транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке ліквідне майно в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем. Згідно відповіді ПФУ боржник не працює та доходу не має.

Приватний виконавець зазначає, що оскільки інші заходи примусового характеру, вжиті ним, зокрема звернення стягнення на кошти та майно боржника не призвели до повного та своєчасного виконання рішення суду, дієвим та ефективним заходом є встановлення обмеження у праві виїзду за кордон.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав та просив його задовольнити.

Відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, зазначає наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_3:

-ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа 760/28409/13-ц, виданого 18.04.2024 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 18555,77 доларів США та 64975 гривень 45 копійок;

-ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа 760/28409/13-ц, виданого 18.04.2024 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» судового збору в розмірі 3441,00 грн. Загальна сума з врахуванням основної винагороди приватного виконавця. Яка підлягає стягненню з боржника складає 76656951 грн.

Станом на день звернення до суду, боржником рішення суду не виконано.

Згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню у силу статті 81 ЦПК України.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, на думку приватного виконавця, стали ті обставини, що: боржник рішення суду не виконує, не подав декларацію про доходи та майно, не виконує вимоги приватного виконавця та не з`являється до виконавця, боржник приховує належне йому на праві власності майно та свій майновий стан.

Виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Приватний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» ("Gochev v. Bulgaria" від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

Наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися та має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Як вбачається із матеріалів подання, приватним виконавцем документально не підтверджено свої доводи, а саме що боржник не з`являється до виконавця та приховує належне йому на праві власності майно і майновий стан. До подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем не надано жодних доказів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішень суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом, який застосовується до боржника виключно коли державним (приватним) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки таке обмеження тягне за собою обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Як вбачається із матеріалів подання, приватним виконавцем не надано суду докази вчинення всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Крім того, судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте приватним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України сприятиме виконанню рішення суду та погашенню заборгованості.

При прийнятті рішення у справі суд також зважає на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та наразі триває.

Таким чином, обмеження боржника у праві виїзду за межі України може створювати додаткову небезпеку для його життя, що суперечить обов`язку держави, передбаченому в статті 27 Конституції України.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків не доведений приватним виконавцем належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Керуючись ст.441 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «УКРГАЗБАНК» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та надано для ознайомлення учасникам справи 11.02.2026.

Головуюча суддя Сердюк Н.В.