БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/8316/23
провадження № 6/361/221/25
УХВАЛА

10 лютого 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.,

за участю секретаря: Гриценко А.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Комунального підприємства «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Броваритепловодоенергія» про захист прав споживачів та стягнення надмірно сплачених коштів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року з неї на користь КП «Броваритепловодоенергія» стягнуто заборгованість за надані послуги: з централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.12.2020 до 01.05.2023 у розмірі 45 433, 23 гривень; централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2022 до 01.05.2023 у розмірі 379,84 гривень та понесенні витрати на судовий збір, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Заявник не має можливості у повному обсязі виконати рішення суду, оскільки має невеликий дохід через фактичне проживання у Федеральній республіці Німеччина на обліку у якості особи, яка потребує тимчасового заходу у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та отримує соціальну допомогу у розмірі 323,94 євро щомісячно, котрої вистачає на задоволення лише найбільш базових потреб. Відтак, послугами фактично не користується, але змушена як власник майна нести такі витрати. Наголошує на тому, у квартирі вимкнено подачу теплової енергії для запобігання аварійної ситуації та фактично квартира не опалюється і вона навіть не є облаштованою та придатною для проживання. З наведених підстав, ОСОБА_1 просить розстрочити виконання вищевказаного рішення суду на 12 місяців рівними платежами по 3 786, 11 гривень.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у розстроченні виконання рішення з огляду на таке.

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом Комунального підприємства «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Броваритепловодоенергія» про захист прав споживачів та стягнення надмірно сплачених коштів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року первісні позовні вимоги КП «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги задоволено, стягнуто заборгованість за надані послуги: з централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.12.2020 до 01.05.2023 у розмірі 45 433, 23 гривень; централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2022 до 01.05.2023 у розмірі 379,84 гривень та понесенні витрати на судовий збір, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Таким чином, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення/розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Крім того, під час вирішення питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для розстрочки виконання судового рішення у справі № 361/8316/23, згідно поданої ОСОБА_1 заяви, є те, що вона має невеликий дохід через фактичне проживання у Федеральній республіці Німеччина, отримує щомісячну соціальну допомогу у розмірі 323,94 євро. Однак такої допомоги їй вистачає лише на задоволення її базових потреб. Крім того, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що вона послугами фактично не користується, у квартирі вимкнено подачу теплової енергії для запобігання аварійної ситуації та фактично квартира не опалюється і вона є необлаштованою та непридатною для проживання.

На підтвердження матеріального стану заявник додала Повідомлення про зміну щодо виплат на забезпечення прожиткового мінімуму (рішення).

Разом з цим, згідно правових позицій Верховного Суду матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що заявник послугами фактично не користується, у квартирі вимкнено подачу теплової енергії, вона не опалюється та є необлаштованою й непридатною для проживання, як на підставу для розстрочення виконання судового рішення, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, у рішенні суду від 22 травня 2025 року вже надавалася правова оцінка дій відповідача за первісним позовом щодо самовільного, без дозволу органу місцевого самоврядування, без отримання відповідних технічним умов, від`єднання квартири від мережі централізованого опалення та про те, що дані обставини не є підставою для несплати боргу за надані комунальні послуги.

Інших належних та допустимих доказів щодо матеріального стану боржника, отримуваного нею доходу, наявності на її утриманні неповнолітніх дітей, чи інших обставин щодо неможливості виконання рішення суду та потреби у розстроченні його виконання, у порядку статті 435 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що боржником не доведено існування виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення у справі № 361/8316/23, що не оскаржувалося та набрало законної сили.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 361/8316/23, а тому, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 81, 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 361/8316/23 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Наталія ПЕТРИШИН