Справа № 308/2329/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., ознайомившись із заявою адвоката Радя Івана Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла вищевказана заява про вжиття заходів забезпечення позову, подана до пред`явлення позову.

Заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав суму грошових коштів, яку мав повернути до 16.11.2025. Між тим, ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим між ним та ОСОБА_1 виник майновий спір. Крім того, договір позики укладався в інтересах сім`ї ОСОБА_2 , що підтверджується наявністю згоди дружини на укладення договору. Вжиття заходів забезпечення вважає доцільним та співмірним, вказуючи про те, що незастосування заходів забезпечення може в подальшому ускладнити виконання рішення суду, якщо позов про стягнення грошових коштів буде задоволено.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Із урахуванням викладених у досліджуваній заяві обставин та доданих до неї матеріалів, суд доходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно існує спір з приводу повернення грошових коштів, які останній отримав у позику.

Наведене дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у цьому разі може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У даному випадку, суд вважає, що забезпечення позову є ефективним захистом прав сторони по справі.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що договір позики укладався в інтересах сім`ї з огляду на те, що в пункті 8 договору позики від 16.11.2024 відображено про наявність письмової згоди дружини позичальника для укладення цього договору.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

У зв`язку з наведеним адвокат Радь І.І. обґрунтовано ставить питання про вжиття заходів забезпечення як щодо позичальника за договором, так і щодо його дружини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Зокрема, це стосується і питання порушеного права позивача. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19, від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20.

Суд також виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 №753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків накладення арешту.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржники матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Повертаючись до обставин заяви про забезпечення позову, суд акцентує увагу на тому, що адвокат Радь І.І. просить накласти арешт на все належне ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно у межах ціни позову, а також на грошові кошти, які належать вказаним особам та знаходяться на відкритих банківських рахунках, окрім тих коштів, накладення арешту на які заборонено законом, у межах ціни позову.

Однак накладення арешту як на кошти, так і на майно потенційних відповідачів, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову.

Суд вважає за необхідне зазначити, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать потенційним відповідачам і знаходяться на їх рахунках в усіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення грошових коштів доцільно накласти арешт на майно саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення, у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, враховує наслідки вказаного заходу забезпечення позову, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому приходить до переконання, що подана представником позивача заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 149, 150, 151, 153, 247, 259, 260, 261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

заяву адвоката Радя Івана Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та знаходяться на відкритих банківських рахунках, окрім тих коштів, накладення арешту на які заборонено законом, та на майно, яке належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах ціни позову 1 737 501 (один мільйон сімсот тридцять сім тисяч п`ятсот одна) грн. 06 коп.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та знаходяться на відкритих банківських рахунках, окрім тих коштів, накладення арешту на які заборонено законом, та на майно, яке належить ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), у межах ціни позову 1 737 501 (один мільйон сімсот тридцять сім тисяч п`ятсот одна) грн. 06 коп.

У задоволенні решти заяви відмовити повністю.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.Й. Данко