ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/7063/24 Головуючий суддя І інстанції Борисенко О. О.
Провадження № 22-ц/818/98/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 січня 2025 року у справі №639/7063/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13279,27 грн, а також судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн та витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.10.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду №С-508-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

За умовами укладеного договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні та надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на таких умовах: максимальний кредит кредитної лінії 200000,00 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 5000,00 грн; за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 48% річних.

Як зазначено у позові, на виконання умов договору банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн строком до 25.10.2024, відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 , а позичальник зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами відповідно до тарифів банку, які розміщені на сайті банку.

Крім того, вказано, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 заборгованість за договором становить 13279,27 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 5000,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8279,27 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн.

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу №19/12-2003, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступив, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняв права вимоги у розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», що визначені в реєстрі боржників, підписаному сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги у розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», що визначені у друкованому реєстрі боржників, підписаному сторонами.

Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, а з 22.12.2023 до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги за кредитними договорами та Угодою №С-508-0 від 25.10.2019, укладеною між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Договором №С-508-0 від 25.10.2019 станом на 19.12.2023 у розмірі 13279,27 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування №С-508-0 від 25.10.2019 станом на 19.12.2023 у розмірі 13279,27 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 5000,00 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 8279,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8279,27 грн та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Крім того, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та судового збору.

Апелянт зазначає, що зі змісту позовної заяви та оскаржуваного рішення не зрозуміло порядок погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитним договором №С-508-0 від 25.10.2019, не визначено строк дії договору, а також не надано доказів щодо дати виникнення прострочення за щомісячними платежами.

Вказує, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити всі істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач просить звернути увагу на те, що виписка по особовому рахунку підтверджує лише факт отримання 5000,00 грн, однак не містить належного обґрунтування розміру нарахованих процентів.

Вважає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати проценти за договором припиняється після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, а в охоронних правовідносинах застосовуються положення ст.625 ЦК України.

Наголошує на тому, що позивач не довів строк дії кредитного договору та порядок нарахування процентів, що є необхідним для вирішення спору в цій частині.

Крім того, зазначає, що надані докази не є належними та достатніми для підтвердження правомірності нарахування 8279,27 грн процентів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

До апеляційного суду також надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий представником позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» Ушакевич М.П., у якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Разом із цим просить відмовити у відшкодуванні судових витрат відповідача, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а судові витрати, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції, покласти на апелянта.

Вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення норм права, не спростовують встановлених судом обставин і не містять підстав для скасування рішення.

Зауважує, що факт надання кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн підтверджується кредитним договором та випискою з рахунку, яка відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З моменту зарахування коштів банк виконав свої зобов`язання за договором.

Наголошує, що відповідно до умов кредитного договору №C-508-0 від 25.10.2019 позичальник зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 48% річних, а порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений договором і тарифами банку, з якими відповідач був ознайомлений та погодився.

Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору №C-508-0 від 25.10.2019 строк кредитування встановлено до 25.10.2024, а тому нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося в межах строку дії договору та до моменту відступлення права вимоги 19.12.2023, що свідчить про їх правомірність.

Вказує, що заборгованість станом на 19.12.2023 у розмірі 13279,27 грн (5000,00 грн основний борг, 8279,27 грн проценти) підтверджена довідкою-розрахунком, складеною АТ «Ідея Банк» за період з 25.10.2019 по 19.12.2023.

Підкреслює, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювало нарахування заборгованості, а набуло право вимоги за вже сформованим боргом на підставі Договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023, у зв`язку з чим заявлені вимоги ґрунтуються на документації, переданій первісним кредитором.

Також зазначає, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на спростування розрахунку заборгованості, а його доводи є припущеннями.

З огляду на викладене, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі, меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, відповідно до ст.367 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, тому інші його положення апеляційний суд не переглядає.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 19.12.2023 утворилася заборгованість за Угодою №C-508-0 від 25.10.2019 у розмірі 13279,27 грн, яка складається з: 5000,00 грн заборгованість за основним боргом; 8279,27 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

Суд послався на те, що сторона відповідача не заперечувала факт отримання відповідачем від АТ «Ідея Банк» кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн, розрахунок заборгованості не спростувала, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявність заборгованості та її розмір, суду не надала, контррозрахунку заборгованості не подано.

Крім того, зазначено, що у даному випадку відсутні докази того, що відповідач, який належним чином не виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту, мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості та відсотків у визначені договором строки, порушивши умови кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам і доводами скарги не спростований.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що 25.10.2019 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування №С-508-0, яка діє згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування. За умовами договору банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche White Cross + ID поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні (IBAN НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною системою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках цієї угоди та ДКБО, та випускає клієнту платіжну картку MasterCard.

Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії за такими умовами: максимальний розмір кредитної лінії становить 200000,00 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 5000,00 грн і може бути змінений у межах встановленого договором максимального ліміту за ініціативою банку, про що клієнт буде повідомлений додатково; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу та дата його сплати, повернення заборгованості та сплата відсотків і інших платежів встановлюються тарифами та ДКБО.

Нанесенням власноручного підпису позичальник погоджується з тим, що ДКБО, тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови, а також беззастережно погодився з тим, що банк має право в односторонньому порядку вимагати дострокового повернення кредиту відповідно до ДКБО (а.с.5).

Відповідач з викладеними у кредитному договорі умовами кредитування погодився без будь-яких зауважень або застережень, про що свідчить власноручний підпис у договорі.

Надання банком відповідачу кредитних коштів відповідно до умов укладеної між ними угоди підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 25.10.2019 по 19.12.2023, складеною АТ «Ідея Банк» (а.с.7-8).

Згідно зі складеним АТ «Ідея Банк» розрахунком заборгованості, станом на 19.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №С-508-0 від 25.10.2019 складає 13279,27 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 8279,27 грн (а.с.9).

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «Оптіма Факторинг» (Фактор) укладено Договір факторингу №19/12-2023, на підставі якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №С-508-0 від 25.10.2019 щодо позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору факторингу, копією детального реєстру боржників №3, копіями платіжних інструкцій про сплату ТОВ «Оптіма Факторинг» на користь АТ «Ідея Банк» суми фінансування згідно з Договором факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 (а.с.13?24).

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Фактор) укладено Договір факторингу №22/12-2023, на підставі якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №С-508-0 від 25.10.2019 щодо позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору факторингу, копією детального реєстру боржників №3, копією платіжної інструкції про сплату ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» суми фінансування згідно з Договором факторингу №22/12-2023 (а.с.25?33).

01.08.2024 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направило на адресу боржника ОСОБА_1 досудову вимогу від 29.07.2024 вих. №7916078/2024 щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором №С-508-0 від 25.10.2019 у загальному розмірі 13279,27 грн (а.с.10?12).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок є усталеним у судовій практиці, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №2 14-10цс18), постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження №61-3732св22), від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 (провадження №61-6356св21), від 15 серпня 2023 року у справі №753/6745/17 (провадження №61-7633св22).

Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У постанові від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що кредитний договір припиняє свою дію після направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 25.10.2019 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування №С-508-0, яка діє згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування. Згідно з умовами договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні (IBAN НОМЕР_2 ) та випускає платіжну картку MasterCard. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на умовах: максимальний ліміт 200000,00 грн, доступний ліміт на момент укладення угоди 5000,00 грн; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії 48?% річних; порядок повернення кредиту та сплати процентів визначається тарифами та ДКБО. Нанесенням власноручного підпису позичальник погоджується, що ДКБО, тарифи та паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими договору та зобов`язується виконувати їх умови, зокрема беззастережно погодився з правом банку вимагати дострокового повернення кредиту.

Власноручно підписавши кредитний договір №С-508-0, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах договору, про що також доречно зазначив представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу. Тому доводи апеляційної скарги про нібито незрозумілий порядок погашення заборгованості не можуть бути взяті до уваги.

Доводи відповідача, які полягають у тому, що надані докази не є належними та достатніми для підтвердження правомірності нарахування 8279,27 грн процентів, також є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З виписки по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 25.10.2019 по 19.12.2023, складеної АТ «Ідея Банк», вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та не здійснював погашення заборгованості, у тому числі процентів у сумі 8279,27 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.

Разом з цим, відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що банківська виписка має статус первинного документа та може слугувати належним доказом заборгованості за процентами за кредитним договором.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц та від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 19.12.2023 заборгованість за процентами за кредитним договором №С-508-0 складає 8279,27 грн. Відповідачем не надано доказів, що спростовують правильність наведеного розрахунку, власного контррозрахунку також надано не було. Розмір заборгованості, зазначений у розрахунку, відповідає сумі, зазначеній у досудовій вимозі від 29.07.2024, вих. №7916078/2024.

Розрахунок заборгованості виконаний станом на 19.12.2023. У даному випадку заслуговують на увагу доводи представника позивача, викладені у відзиві, які стосуються того, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося до моменту відступлення права вимоги 19.12.2023, що свідчить про їх правомірність. Дійсно, від цієї дати нарахування процентів за користування кредитом не здійснювалося, що відповідає умовам договору та положенням ЦК України щодо строку виконання зобов`язань.

Доказів на спростування вказаної виписки та розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що факт утворення заборгованості за процентами у розмірі 8279,27 грн. не доведено.

Разом з цим відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що у кредитному договорі не визначено строк його дії. Дійсно, Угода №С-508-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 25.10.2019 не містить строку дії, проте це не є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк виконання боржником зобов`язання не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, передбачених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати таке зобов`язання у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор у зобов`язанні, відповідно до вимог статей 512, 514 ЦК України, був замінений іншим кредитором на підставі договорів факторингу:

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу №19/12-2023, за яким АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги, а ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло його;

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №22/12-2023, за яким ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №С-508-0.

01.08.2024 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу від 29.07.2024 про дострокове стягнення заборгованості включно з нарахованими процентами у сумі 8279,27 грн, загальний розмір заборгованості 13279,27 грн.

Таким чином, відповідач після пред`явлення вимоги мав виконати зобов`язання зі сплати заборгованості. Проте матеріали справи не містять доказів, що відповідач виконав зобов`язання зі сплати заборгованості за процентами після пред`явлення досудової вимоги, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися зі вказаним позовом до суду. З матеріалів справи також вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не здійснював погашення заборгованості.

У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зобов`язання ОСОБА_1 не виконано, заборгованість за процентами сформована відповідно до умов договору та чинного законодавства. Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин і не підлягають врахуванню.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Так як апеляційну скаргу залишено без задоволення, визначених ст.141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2026 року.

Головуючий

В.Б. Яцина

Судді -

О.В. Маміна

Ю.М. Мальований.