ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/283/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/820/25 Категорія: 304090000 Попельнюх А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
судді Новіков О.М., Сіренко Ю. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.09.2025 (повний текст складено 19.09.2025, суддя в суді першої інстанції Попельнюх А. О.) у цивільній справі за позовом ТОВ Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

у липні 2025 року Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики № 9692598 від 18.08.2020, яка станом на 10.07.2025 становить 23 007,61 грн, 3% річних у розмірі 817,16 грн, а також інфляційне збільшення боргу в розмірі 3 206,45 грн та судові витрати, мотивуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по договору, внаслідок чого у неї перед позивачем, який за договором факторингу отримав відповідні права вимоги, утворилася зазначена заборгованість.

Заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.09.2025 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 9692598 від 18.08.2020, яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 7 000,00 грн, зі сплати процентів у розмірі 3 360,00 грн, 3 % річних у розмірі 445,95 грн та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 1 749,83 грн, а всього 12 555,78 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 321,91 грн та на правничу допомогу у розмірі 3 819,90 грн, а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд першої інстанції вказав про обґрунтованість тверджень позивача про невиконання позичальником своїх договірних зобов`язань, що обумовило виникнення відповідної заборгованості. При цьому судом першої інстанції здійснено перерахунок відсотків за договором у межах строку позики, що обумовило зменшення суми боргу та перерахунок судових витрат пропорційно до задоволеної частки позову.

Відповідач, після відхилення її заяви про перегляд заочного рішення згідно ухвали від 04.11.2025, подала на вказане рішення суду першої інстанції 04.12.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги.

В обґрунтування вказано на те, що позивачем не підтверджено переказ коштів кредиту відповідачу, адже до суду не було подано клопотання про витребування доказів того чи належить відповідачу банківська картка з прихованим номером та чи був успішним переказ коштів на неї, чи проводилась верифікація власника картки. Первинних бухгалтерських документів щодо перерахунку коштів кредиту суду надано не було. Суд першої інстанції до позовних вимог у справі мав застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача проти її аргументів заперечив та просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, мотивуючи про обґрунтованість висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Також заявлено клопотання про відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу за складання відзиву в сумі 6 000 грн.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі меншому тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже за таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 18.08.2020 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 9692598, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором GjmDbjl6mo 18.08.2020.

Відповідно до Розділу 1 указаного договору позикодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалася повернути позику, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки.

Сума позики складає 7 000,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів, до 17.09.2020. Базова процентна ставка становить 1,60% на залишок суми за кожен день користування позикою. Акційна процентна ставка становить 0,80 % на залишок суми за кожен день користування позикою. Стандартна процентна ставка складає 2,70 % на залишок суми за кожен день користування позикою.

Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має такі реквізити № НОМЕР_1 .

Листом за вих. № 19/06-2025-1/ТНПП від 19.06.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» підтверджено, що відповідно до укладеного із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 18.08.2020 було успішно перераховано кошти на платіжну картку НОМЕР_1 на суму 7 000,00 грн, номер платежу: 25502.

У зв`язку із порушенням відповідачем умов укладеного договору за нею рахується заборгованість, яка згідно з наданим розрахунком станом на 10.07.2025 становить 18 984,00 грн та складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 7 000,00 грн та зі сплати процентів у розмірі 11 984,00 грн.

01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Сіроко фінанс» (фактор) укладений договір факторингу № 016-010421, відповідно до умов якого новий кредитор набув право вимоги повернення боргу до боржників кредитора, у тому числі до відповідачки на загальну суму 11 074,75 грн, про що свідчить Витяг з реєстру прав вимоги № 016-010421 від 30.04.2021.

30.11.2023 між ТОВ «Сіроко фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) укладений договір факторингу № 20231130/1, відповідно до умов якого новий кредитор набув право вимоги повернення боргу до боржників кредитора, у тому числі до відповідачки на загальну суму 18 984,00 грн, що у свою чергу підтверджено Витягом з реєстру прав вимог № 20231130/1 від 30.11.2023.

Виходячи із детального розрахунку заборгованості станом на 10.07.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 007,61 грн, що складається з тіла кредиту у розмірі 7 000,00 грн, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 11 984,00 грн, 3 % річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України (нараховані за період з 18.09.2020 до 23.02.2022), інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 3 206,45 грн (нараховане за період з 18.09.2020 до 23.02.2022).

Отже під час розгляду справи судом установлено, що первісний кредитор належним чином та у повному обсязі виконав свої зобов`язання за укладеним договором, здійснивши переказ коштів відповідачці на банківську картку, яка зазначена останньою у зазначеному договорі.

Натомість відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у погоджені строки не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, про стягнення якої разом з нарахованими за приписами ч.2 ст.625 ЦК України 3 % річних та інфляційними втратами порушено питання перед судом у цій справі.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення боргу за договором позики, регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за договором позики та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами договору відсотки, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.

Отже відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, врахувавши строк надання коштів у позику, що по суті при апеляційному перегляді справи сторонами не заперечується ат не спростовується.

При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попереднім кредитором відповідачем суду не надано.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника у справі про те, що позивачем не підтверджено переказ коштів кредиту відповідачу, так як суду не було подано клопотання про витребування доказів того чи належить відповідачу банківська картка з прихованим номером та чи був успішним переказ коштів на неї, чи проводилась верифікація власника картки, а також первинних бухгалтерських документів щодо перерахунку коштів кредиту, з урахуванням того, що переказ коштів на картку позичальника відбувся відразу після його укладення 18.08.2020 у погодженій сумі позики саме за банківськими реквізитами, зазначеними позичальником, що свідчить про належне виконання умов договору з боку позикодавця.

При цьому звернень з приводу ненадходження коштів позики з боку позичальника до кредитора не було, як і відповідних заперечень, адресованих суду.

Відтак потреби у з`ясуванні успішності банківського переказу на час вирішення спору у суду не було, як і необхідності з`ясування власника відповідної банківської картки, яку позичальник самостійно визначила у договорі як спосіб отримання коштів у позику.

Апеляційний суд відхиляє також посилання скаржника на те, що суд першої інстанції до позовних вимог у справі мав застосувати наслідки спливу строків позовної давності, з урахуванням такого.

Так за приписами ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За обставин даної справи згідно умов договору позики від 18.08.2020 кінцевим строком виконання грошових зобов`язань позичальника є 17.09.2020.

Позовну заяву до суду подано 14.07.2025.

При цьому за приписами пунктів 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в державі тривав з 12.03.2020 по 30.06.2023.

Крім того, військовий стан в державі, введений 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, триває і на даний час.

Зазначені приписи Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України про зупинення строків позовної давності на час воєнного стану в країні виключені на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Тобто до спірних правовідносин, з урахуванням періоду нарахування заборгованості станом на 10.07.2025, приписи законодавства про зупинення строків позовної давності не застосовуються, так як на час нарахування заборгованості їх перебіг було зупинено.

Отже правових підстав для відхилення позовних вимог про стягнення заборгованості внаслідок спливу строків позовної давності не має, що свідчить про помилковість таких апеляційних аргументів скаржника.

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, а саме наявність чинного договору позики, за яким відповідач отримала в користування кошти, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином обґрунтував наявність та розмір заборгованості, стягнутий судом першої інстанції, як і факт переходу до позивача у справі від первісних кредиторів права вимоги до відповідача за укладеними договорами факторингу.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана представником відповідача апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.09.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 6 000,00 грн, апеляційний суд враховує таке.

Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи апеляційним судом, підтверджений наданими доказами, який полягав у складенні відзиву на апеляційну скаргу, а також те, що правова позиція позивача сформована при розгляді справи судом першої інстанції та потреби у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії її апеляційного перегляду не має, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 2000,00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати у зв`язку з відхиленням вимог скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.09.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Витрати відповідача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» 2000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 27.01. 2026.

Суддя-доповідач

Судді