УХВАЛА

03 березня 2026 року

м. Київ

справа № 199/5769/24

провадження № 61-1075ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шульга Вікторія Сергіївна, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Насобіна Тетяна Володимирівна, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя та в порядку спадкування за законом, поділ спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Шульга В. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2026 року у справі № 199/5769/24.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шульга В. С., на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 13 січня 2026 року, витребувано матеріали справи № 199/5769/24 із суду першої інстанції, у задоволенні клопотання про зупинення виконання (дії) постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2026 року відмовлено.

20 лютого 2026 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Шульга В. С. подала заяву про забезпечення позову у справі № 199/5769/24.

Перевіривши заяву про забезпечення позову, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини другої статті 6 і частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 36, пунктів 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції діє в порядку та в межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України, відповідно до положень якої на відміну від положень глави 10 розділу I та глави 1 розділу V ЦПК України не передбачено забезпечення позову на стадії касаційного провадження.

Згідно статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій, Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання забезпечення позову на цій стадії розгляду справи.

Аналогійний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 333/2736/18, в якій вказано, що «вирішення питання про забезпечення позову (зустрічного забезпечення, скасування зустрічного забезпечення або скасування заходів забезпечення позову) правилами зазначеної Глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься. Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій, Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову (зустрічного забезпечення, скасування зустрічного забезпечення або скасування заходів забезпечення позову) на цій стадії розгляду справи».

З урахуванням неведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову

в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Шульги В. С. про забезпечення позову у справі № 199/5769/24.

Керуючись статтею 3, 149, 400 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шульга Вікторія Сергіївна, про забезпечення позову у справі № 199/5769/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак