Номер провадження: 22-ц/813/505/26
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №947/16561/24 за поданням Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, за участю акціонерного товариства «Сенс Банк», ОСОБА_1 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2024 року у складі судді Калініченко Л.В., -

в с т а н о в и в :

Міністерство юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, звернувшись 20 травня 2024 року до суду з вищеназваним поданням, просив надати у зведеному виконавчому провадженні №57559082 дозвіл на реалізацію описаного та арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_2 , а саме частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.1-8).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справі (а.с.30-31).

АТ «Сенс Банк» (процесуальний статус даної особи як стягувача у поданні не вказаний, вказано «позивач», що не відповідає стадії примусового виконання) пояснень, заперечень тощо на подання не надав.

ОСОБА_1 (процесуальний статус даної особи як боржника у поданні не вказаний, вказаний «відповідач», що не відповідає стадії примусового виконання) заперечив проти задоволення подання, зазначивши про порушення прав малолітніх та неповнолітніх дітей на проживання і користування нерухомим майном, тим паче в умовах воєнного стану. У спірному житловому приміщенні зареєстровані та проживають неповнолітні та малолітні діти боржника ОСОБА_7 ; добросовісність дій ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у вчиненні дій з реєстрації неповнолітніх та малолітніх дітей у належному ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності нерухомому майні (будинку АДРЕСА_1 ); процедура реєстрації малолітніх та неповнолітніх дітей у належному на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 нерухомому майні (будинку АДРЕСА_1 ) не порушена; дане спірне приміщення є єдиним місцем постійного проживання малолітніх та неповнолітніх дітей; у дітей та їх батьків відсутнє будь-яке інше житло, яке може використовуватись в якості постійного місця проживання дітей (а.с.39-51).

Документи, які підтверджують, що ОСОБА_2 , дозвіл на реалізацію описаного та арештованого майна якого запитано у суду, та ОСОБА_1 , залучений до участі у справі з розгляду подання, є однією і тією ж самою особою, до подання не додано, у поданні дане також не мотивовано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одесит від 24 червня 2024 року (описку виправлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року) залишено без задоволення подання у зведеному виконавчому провадженні №57559082 про надання дозволу на реалізацію описаного та арештованого нерухомого майна боржника, право на користування яким мають діти (а.с.91-104, 106-107).

Висновок суду мотивовано порушенням прав дітей. Крім того вказано, що боржником у зведеному виконавчому провадженні №57559082 є ОСОБА_2 , матеріали подання не містять доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, чи що у виконавчому провадженні здійснювалась заміна боржника.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу суду.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення подання (а.с.113-117).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали полягає у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права. Боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку. Враховуючи положення Інструкції в організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередньо згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна. Отже, виходячи із зазначеного виконавець зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а у разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування, виконавець має повноваження звернутися до суду з відповідним поданням.

Апеляційна скарга не містить підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, що особа під прізвищем « ОСОБА_8 » є боржником у виконавчому провадженні щодо якого й подано подання про надання дозволу на реалізацію описаного та арештованого нерухомого майна боржника, право користування яким мають діти.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

З облікової картки на зведене виконавче провадження №57559082 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_2 та доданих вибірково до подання постанов державного виконавця вбачається, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №57559082 на боржника ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ):

НОМЕР_2 стягувач АТ «Альфа Банк»; дата відкриття виконавчого провадження 08 листопада 2010 року; сума, що підлягає стягненню, 69783700,86 грн.; примусове виконання;

АСВП №44061891 стягувач АТ «Сенс Банк»; дата відкриття виконавчого провадження 17 липня 2014 року; сума, що підлягає стягненню, 11256416,17 грн.; примусове виконання;

АСВП №44062157 стягувач АТ «Альфа Банк»; дата відкриття виконавчого провадження 17 липня 2014 року; сума, що підлягає стягненню 36998245,50 грн.; примусове виконання;

АСВП №47445129 стягувач держава; дата відкриття виконавчого провадження 05 травня 2015 року; сума, що підлягає стягненню 4132493,40 грн.; примусове виконання (а.с.15).

20 грудня 2023 року до Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України лист (запит) №44061891/10/20.1 щодо вирішення питання надання дозволу на звернення стягнення та реалізацію майна боржника ОСОБА_1 , а саме на частину будинку та частину земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають та зареєстровані діти. Згідно відповіді Київської районної адміністрації Одеської міської ради (зі сканованої копії дата та номер не вбачається) у наданні запитаного дозволу відмовлено з підстав: Протоколу №2 від 07 березня 2024 року, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», пунктів 2.10, 3.2 Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради від 26 квітня 2017 року №1934-УІІ, відсутності в згоди батьків дітей (а.с.22зв.-23, 23зв.-24).

За інформацією Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 143/18 зареєстровані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 23 липня 2010 року;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 12 березня 2020 року;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 12 березня 2020 року;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 12 березня 2020 року;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 14 червня 2018 року;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації 22 вересня 2020 року (а.с.20зв., 33, 53, 61, 64, 67, 70).

За інформацією станом на 04 червня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 04 червня 2010 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_10 на підставі Свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_3 , виданого 29 березня 2010 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; реєстраційний номер майна: 30600754 (Інформаційну довідку надано ОСОБА_1 ) (а.с.54-55).

Докази державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності частку на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до подання не додано, рівно як і не додано як такої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про те, на праві власності якої особи (осіб) на час звернення з поданням житловий будинок зареєстрований.

У поданні зазначено, що частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності боржника не зареєстрована.

У поданні містить посилання на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року у справі №520/17530/18 та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року у справі №947/22930/19 (ухвали до подання додано у нечитабельному вигляді).

За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наступне.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року у справі №520/17530/18 за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зокрема, визначено частку боржника ОСОБА_2 у спільному майна, а саме у житловому будинку, що розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому 04 червня 2010 року за ОСОБА_10 на підставі Свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_3 , виданого 29 березня 2010 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, реєстраційний номер майна: НОМЕР_4 , як частку. Постановою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року залишено без змін; в касаційному порядку справа №520/17530/18 не переглядалась.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року у справі №947/22930/19 за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зокрема, надано дозвіл на реалізацію визначеної частки майна боржника ОСОБА_2 у спільному майні, а саме частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 04 червня 2010 року на підставі Свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_3 , виданого 29 березня 2010 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, реєстраційний номер майна: НОМЕР_4 , що не зареєстрований за боржником у встановленому законом порядку. Постановою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №947/22930/19 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року, постанову Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року залишено без змін.

Касаційна інстанція у справі №947/22930/19 відмовляючи у задоволенні скарги серед іншого зробила висновок, що надано дозвіл на реалізацію належної боржникові частки будинку, інша частина будинку залишається у власності ОСОБА_10 , якою мають право користування їх діти, а отже звернення стягнення на майно, що належить боржникові не призведе до порушення прав неповнолітніх на житло.

Отже, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований за інформацією з Реєстрів на праві власності ОСОБА_10 , в якому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2019 року у справі №520/17530/18 визначено частку боржника ОСОБА_2 у спільному майні як частку, наразі не є поділеним в натурі, не вирішено питання і виділу в натурі частки ОСОБА_2 , на яку як на частку боржника підлягає наданню дозвіл на реалізацію у зв`язку з реєстрацією в будинку неповнолітніх та малолітніх дітей.

Порядок реалізації арештованого майна, Інструкція з організації примусового виконання рішень передбачають при передачі на реалізацію нерухомого майна (житлової нерухомості) право користування яким мають діти, обов`язкову наявність попередньої згоди органу опіки та піклування на реалізацію арештованого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, чи відповідне рішення суду щодо цього питання.

За наслідками розгляду подання суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, так як надані докази не підтверджують наявність підстав для задоволення подання без порушення прав дітей.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Дійсно, за підтвердження того, що діти мають можливість і право користуватися іншим житлом, належне боржнику майно все ж підлягає реалізації, навіть у разі реєстрації у такому житлі дітей.

Проте, у справі що переглядається, обґрунтування подання державного виконавця та додані до нього матеріали не достатні для висновку про надання судом дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника, в якому зареєстровані та проживають діти.

Так, з наявних у справі доказів та із аналізу змісту судових рішень у справах №947/22930/19, №520/17530/18 вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі не поділений, частка боржника ОСОБА_2 у такому нерухомому майні в натурі не виділена.

Тобто, наразі неможливо вказати, що діти, які зареєстровані та проживають в будинку, після реалізації частки боржника (яка на момент реалізації вже має бути визначена в натурі) матимуть право користуватися іншою вже виділеною в натурі часткою будинку, що залишиться у власності їх матері та буде достатня з огляду на житлові норми для проживання п`яти дітей.

До подання не додано жодної інформації про те, чи проживають діти фактично у житловому будинку, чи мають діти у власності чи користуванні інше житло, чи має у власності та користуванні інше житло мати дітей, чи має у власності та користуванні інше житло батько дітей, чи має боржник інше нерухоме та рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення (чи вже звернуто стягнення), тощо.

Вирішення питання щодо прав дітей на житло вимагає перш за все дотримання прав та інтересів дітей, які в силу віку позбавлені можливості самі вирішити, зокрема, своє житлове питання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що додані до подання матеріали не витримують критики, з таких неможливо встановити дійсні обставини, неможливо прочитати чи отримати якісну та повну інформацію, що необхідна для вирішення порушеного перед судом питання. Слушним є зазначення суду першої інстанції щодо особи боржника (відсутні документи, які підтверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одна і та ж особа). Суд не має обґрунтовувати своє рішення на припущеннях, чи сам «здогодуватись» як правильно наразі іменується боржник.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що за даними Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованою також є з 22 вересня 2020 року малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте подання державного виконавця подано лише щодо надання дозволу на реалізацію майна боржника, в якому зареєстровані діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , тобто про малолітню ОСОБА_12 у поданні не йдеться, хоча вона, як інші четверо дітей має право користування будинком як житлом.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання, так як додані до нього матеріали недостатні на його задоволення.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що на стадії виконання є стягувач і боржник, а не позивач і відповідач як державний виконавець вказав у поданні.

Справа апеляційним судом призначалась до розгляду на 05 червня 2025 року, 13 листопада 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи повідомлені на електронну адресу; судова повістка ОСОБА_1 повернута з відміткою «адресат відсутній», проте з адресованої суду заяви вбачається, що даному учаснику дата розгляду справи 13 листопада 2025 року відома; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 13 листопада 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2024 року (описку виправлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року) за поданням Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, за участю акціонерного товариства «Сенс Банк», ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова