Справа № 456/2167/25 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В. Л.
Провадження № 22-ц/811/3351/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за навними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2025 року в складі судді Бучківської В.Я. у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У квітні 2025 року позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ04203947 від 28.06.2024 в розмірі 45 505,60 грн., з яких 26 400,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17 501,42 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 1604,18 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 28.06.2024, будучи клієнтом Банку, ОСОБА_1 уклала з Банком кредитний договір №АВНОСТ04203947, щодо надання останній кредиту в розмірі 26 400,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 27.06.2027) зі сплатою у розмірі 85,00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п.п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 26 400,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 27.06.2027, терміном на 36 місяців.

Згідно із п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 85,00% річних. Відповідно до п. 11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» та/або Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 % суми простроченого платежу.

Кредитний договір підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (Заяві на погодження використання електронного підпису).

У зв`язку з наявною заборгованістю, Банк просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ04203947 від 28.06.2024 в розмірі 43 901 /сорок три тисячі дев`ятсот одна/ грн. 42 коп., з яких: 26 400 грн. заборгованість за кредитом; 17 501,42 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 2 325 /дві тисячі триста двадцять п`ять/ грн. 50 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , вважає незаконним та необгрунтованим.

В обгрунтування вимог скарги покликається на те, що суд не встановив всіх фактичних обставин справи. Зокрема, матеріади справи не містять довідки АТ «А-Банк» про перерахування кредитних коштів на її ім`я на картку НОМЕР_1 . Підписи в анкеті-заяві, в заяві про відкриття поточного рахунку не відповідають її підпису, що на копіях її паспорта. Вказує, що жодних коштів не отримувала.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в позові АТ «А-Банк» відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «А-Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір між сторонами укладено 28.06.2024 в електронній формі із накладенням електронного підпису за допомогою відкритого ключа, шляхом підписання заяви про надання послуги «Швидка готівка» від 28.06.2024.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором №ABH0CT04203947 від 28.06.2024, станом на 14 квітня 2025 року становить 45505,60 грн., яка складається з: 26 400,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17 501,42 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 1604,18 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.

Оскільки відповідачка не спростувала наявність у неї кредитних зобов`язань перед позивачем, не надала власний контр-розрахунок, не надала банківську виписку з карткового рахунку на підтвердження не отримання нею кредитних коштів та не довела, що такі договори були укладені нею не з власного волевиявлення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги АТ «А-Банк» про стягнення пені, суд першої інстанції послався на те, що у період воєнного стану, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені учасниками справи не оскаржується, відтак відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами.

Судом встановлено, що 16.05.2024 ОСОБА_1 за допомогою власноручного (цифрового) підпису підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», яка в свою чергу містить її персональні дані.

Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердила та погодилася, що зокрема, до укладання цієї угоди ознайомилася з актуальними умовами та правилами надання банківських послуг; дана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщенні за посиланням: https://а-bank.com.ua становлять договір. У випадку укладення договору в електронній формі, погодилася отримати примірник договору шляхом його надсилання на електронну скриньку, а у разі відсутності такої скриньки, отримати у повідомленні в месенджери (Viber, Telegram тощо) у вигляді гіперпосилання для самостійного завантаження або для повторного отримання примірника звернутися до Банку через дистанційні канали обслуговування; засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 03778d2bb8ac35fcd10ce1b2ab6c73cf5161c5aed42b2c6e9ce13d00, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій, визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису.

16.05.2024 ОСОБА_1 підписала Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. За змістом цієї заяви ОСОБА_1 , діючи на підставі особистого волевиявлення, підписуючи цю заяву, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становлять Договір, просила відкрити їй поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на погоджених між стороанми умовах. Зокрема, п. 4 передбачено кредитування рахунку.

28.06.2024 ОСОБА_1 , шляхом накладення електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03778d2bb8ac35fcd10ce1b2ab6c73cf5161c5aed42b2c6e9ce13d00, підписано паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», який містить такі істотні умови кредитування: тип кредиту - беззалоговий; сума/ліміт кредиту 26400,00 грн; строк кредитування - 36 місяців; мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; спосіб надання кредиту: шляхом зарахування коштів на поточний рахунок клієнта з подальшою можливістю зняття коштів; процентна ставка - 85% річних; тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом 48028,89 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 74428,89 грн; реальна річна процентна ставка - 129,84% річних.

В цей же день, 28 червня 2024 року ОСОБА_1 , шляхом накладення електронного підпису, який перевіряється за допомогою відкритого ключа 03778d2bb8ac35fcd10ce1b2ab6c73cf5161c5aed42b2c6e9ce13d00, підписала Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT04203947, за змістом якої на підставі особистого волевиявлення просила АТ «А-Банк» надати кредит за послугою «Швидка готівка».

Відповідно до умов даної заяви, користуючись послугою «Швидка готівка», відповідачці надається строковий кредит на придбання товару/здійснення платежу/оплату послуг у розмірі 26 400,00 грн. строком на 36 місяців, із застосуванням процентної ставки (фіксованої) 85% на рік, комісія за надання фінансового інструменту 0,00 грн., розмір щомісячного платежу 2 067,47 грн.

На підтвердження обставини надання кредитних коштів ОСОБА_1 , позивачем надано копію меморіального ордеру №TR.37055952.66359.65455 від 28 червня 2024 року.

Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість за кредитним договором №ABH0CT04203947 від 28.06.2024, станом на 14 квітня 2025 року становить 45505,60 грн., яка складається з: 26 400,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 17 501,42 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 1604,18 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

За змістом статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору у передбаченій законом формі, його підписання електронним підписом, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26 400,00 грн., а також 17 501,42 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, розрахунок яких відповідає умовам п. 6 Кредитного договору.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів перерахування коштів відповідачу, колегія суддів вважє безпідставними, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.

У постанові КЦС ВС від 13.09.2023 № 369/7355/21 наголошено на тому, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт надання позичальнику грошових коштів АТ «А-Банк» підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, у тому числі самим кредитним договором, який є дійсним згідно зі статтею 204 ЦК України, презумпція якого не спростована.

При цьому, колегія суддів враховує пояснення відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, в якому остання фактично визнала позов в частині стягнення з неї тіла кредиту в розмірі 26400,00 грн., чим фактично підтвердила отримання нею кредитних коштів згідно підписаної електронним підписом заяви від 28.06.2024.

На переконання судової колегії, суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки таке є законним та обґрунтованим.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2026 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк