ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3329/26 Справа № 180/966/25 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Халаджи О.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

21.05.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» суму заборгованості за кредитним договором № 00-9682299, укладеним 20.03.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 , у розмірі 36088,20 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9682299 від 20.03.2024 року у розмірі 36088,20 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 6300,00 гривень, сума заборгованості за відсотками - 29788,20 гривень, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

29.12.2025 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що у даному випадку, нарахування відсотків здійснювалось не у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

27.01.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» надійшоввідзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 36 088,20 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

20.03.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 , укладено Договір кредитної лінії № 00-9682299, за умовами якого Позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 6000 гривень, цільове признчення кредиту - на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 15.03.2025 року. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,47%, знижена процентна ставка - 0,25 %. Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 300,00 гривень. Сума кредиту перераховується кредитодавцем у сумі 6000,00 гривень на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 08225) (а.с.10-14).

Також ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту (електронний підпис одноразовим ідентифікатором 69776) (а.с.20-21).

До договору позики долучені Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит», затверджені Директором ТОВ «Макс Кредит» Наказ № 05-01/24 від 05.01.2024 року (а.с.15-19).

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Макс Кредит», ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 00-9682299 від 20.03.2024 року, ідентифікована ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: 08225. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 20.03.2024 16:56:33, номер телефону НОМЕР_2 (а.с.22).

20.03.2024 ТОВ «Макс Кредит» ініціювало переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку ОСОБА_1 , що в свою чергу, є доказом того, що вона прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Макс Кредит» (а.с.23-26).

21.10.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.33-35).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 36088,20 гривень (а.с.42-43).

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9682299 від 20.03.2024 року за період з 21.10.2024 року по 04.05.2025 року перед ТОВ «ФК «ЕЙС» існує заборгованість у загальному розмірі 39088,20 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6300,00 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 29788,20 гривень, заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 3000,00 гривень (а.с.30).

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 уклала договір кредитної лінії № 00-9682299 з ТОВ «Макс Кредит» шляхом обміну електронними повідомленнями, після цього підписала договір за допомогою паролю-одноразового ідентифікатора, чим погодила його умови, за якими кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 6000,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, послалась на те, що позивач не надав до позовної заяви доказів наявності заборгованості відповідача перед первісним кредитором; позовні матеріали не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами кредитного договору, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо.

Разом з тим, самого факту укладення кредитного договору з ТОВ «Макс Кредит» та отримання в користування кредитних коштів відповідачка не заперечувала, як і не заперечувала наявність заборгованості за кредитним договором, посилаючись лише на те, що позивач не надав належних та достатніх доказів.

Відповідачка, посилаючись на те, що позивач не надав належних доказів, сама не надає жодного доказу в підтвердження своїх заперечень, зокрема, не надано виписки за період з 20.03.2024 по 15.03.2025 по платіжній картці НОМЕР_1 , яку зазначено в Договорі кредитної лінії № 00-9682299 разом з номером телефону ОСОБА_1 , на який направлявся одноразовий ідентифікатор.

ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання перед відповідачкою за договором виконало та надало кредит в сумі 6000,00 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідачки.

Відповідачка свої зобов`язання перед позикодавцем щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконала.

ОСОБА_1 мала сплачувати суми заборгованості за кредитним договором або первісному кредитору, або позивачу - ТОВ «ФК «ЕЙС», однак, своїх зобов`язань за договором позики не виконала: ні первісному кредитору, ні фактору заборгованість по кредиту не сплатила.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог: за договором кредитної лінії № 00-9682299 мається прострочення грошових зобов`язань в розмірі 36088,20 гривень, що підтверджено належними доказами. Тому, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості в розмірі 36088,20 грн. підлягають задоволенню.

Але колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Судами попередніх інстанцій надано правильну оцінку доводам позивача про те, що пункт 1.6. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730 % на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали несправедливим оспорюваний пункт кредитного договору з посиланням на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та правильно застосували до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

До таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року, справа № 754/6091/18, провадження № 61-11473св19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що зазначена сума кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 29788,20 грн. є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

А тому справедливим буде стягнення з відповідачки відсотків, сума яких дорівнює вартості кредиту, тобто у розмірі 6 300 грн., а тому рішення суду першої інстанції треба змінити у відповідній частині.

При таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року змінити.

Зменшити заборгованість за відсотками до рівня тіла кредиту - 6 300 гривень.

В іншій частині рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: