Справа № 354/1216/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/15/26
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Селяніна Валерія Олександровича, представника ОСОБА_2 - адвоката Масюк Людмили Михайлівни, представника ОСОБА_3 - адвоката Карповської Лади Володимирівни на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2024 року, ухвалене суддею Ваврійчук Т.Л. в м. Яремче у справі за позовом прокурора міста Яремче в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, Карпатського національного природного парку до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Яремчанської міської ради про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради від 13 жовтня 2009 року, визнання недійсним договорів купівлі продажу, державних актів на право власності на земельні ділянки, та повернення земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року прокурор м.Яремче (в подальшому перейменовано на Надвірнянську місцеву прокуратуру Івано-Франківської області, Надвірнянську окружну прокуратуру Івано-Франківської області) в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку (далі - Карпатський НПП) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Яремчанської міської ради про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради від 13 жовтня 2009 року, визнання недійсним договорів купівлі продажу, державних актів на право власності на земельні ділянки, та про повернення земельних ділянок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням сесії Яремчанської міської ради №189-3/2001р від 27.12.2001 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації КНПП» затверджено межі території Карпатського НПП. 29.12.2001 року на підставі вказаного рішення Карпатському НПП було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766, на підставі якого на території Яремчанської міської ради Карпатському НПП надано у постійне користування 3592,69 га для природно-заповідного використання. Вказані землі відносяться до земель природно-заповідного фонду.

Рішенням 27-ї сесії Яремчанської міської ради 5 скликання №379-27/2009 від 13.10.2009 року затверджено матеріали вибору земельної ділянки загальною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 .. У подальшому рішенням 27-ї сесії Яремчанської міської ради 5 скликання №406-29/2010 від 21.01.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та передано їх у власність.

На підставі вказаних рішень ОСОБА_3 04.06.2010 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯИ № 576680 на земельну ділянку площею 1,32 га та серії ЯИ № 576677 на земельну ділянку площею 0,50 га.

ОСОБА_3 06.07.2010 року відчужив належну йому земельну ділянку площею 0,50 га за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 .

06.09.2010 року ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,32 га було видано два державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯИ №787088 на земельну ділянку площею 0,65 га та серії ЯИ № 787087 на земельну ділянку площею 0,67 га.

ОСОБА_3 15.09.2010 року уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,65 га із ОСОБА_4 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,67 га із ОСОБА_1 .

Яремчанською міською радою при наданні ОСОБА_3 у власність земельних ділянок площею 0,50 га та 1,32 га грубо порушені вимоги ст.ст. 84, 141, 149, 150 Земельного кодексу України. Так, земельні ділянки площею 1,32 га та 0,50 га, які були надані ОСОБА_3 у приватну власність, знаходяться в АДРЕСА_1 і відносяться до земель природно-заповідного фонду Карпатського НПП, що підтверджується висновком експертизи від 25.02.2012 року, проведеної у кримінальній справі №333551 та викопіюванням з чергового кадастрового плану м. Яремче, а також схемою розташування земельних ділянок ОСОБА_3 .

Вказані земельні ділянки в порядку, визначеному ст.ст.141, 150 ЗК України, у постійного землекористувача не вилучались та відповідно право користування Карпатського НПП на вказані ділянки не припинилось. У вересні 2009 року на замовлення ОСОБА_3 інженерами-геодезистами ПП «Геопростір» був виготовлений земельно-кадастровий план встановлення меж земельних ділянок площею 0,50 та 1,32 га по АДРЕСА_1 , який відповідач передав Карпатському НПП як суміжному землекористувачу для погодження та затвердження меж, який отримав начальник Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП ОСОБА_5 .. Останній, діючи умисно, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, а саме ОСОБА_3 , використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що земельні ділянки площею 0,50 і 1,32 га по АДРЕСА_1 відносяться до території Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП та розташовані у кварталі № НОМЕР_1 , частково у виділах №36, 42, 46, парку, в порушення вимог ст.ст.44, 83, 84, 149, 150, 151 ЗК України, п.2 наказу №3 від 09.01.2009 року по Карпатському НПП «Про порядок встановлення та погодження меж земельних ділянок громадян», всупереч своїй посадові інструкції, з метою укриття приналежності вказаних ділянок до території Карпатського НПП, умисно не провів обстеження зазначених ділянок в натурі та не виготовив обрис розташування ділянок з прив`язкою до найближчого межового знака на території парку та завірив своїм підписом і відтиском трикутного штампу Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП земельно-кадастровий план розташування вказаних ділянок, в якому було визначено, що вони відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення Яремчанської міської ради, що не відповідало дійсності.

За вказаним фактом відносно ОСОБА_5 була порушена кримінальна справа та 24.03.2012 року пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. Враховуючи, що викладене рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року та рішення Яремчанської міської ради №406-29/2010 від 21.01.2010 року прийняті з порушенням вимог ЗК України, то підлягають визнанню недійсними, відповідно підлягають скасуванню і видані ОСОБА_3 на підставі вказаних рішень державні акти на право власності на землю, а також укладені ОСОБА_3 договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, оскільки вчинені за відсутності набутого в установленому порядку права власності на спірне майно.

Позивач просив:

- визнати недійсним рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та рішення Яремчанської міської ради №406-29/2010 від 21.01.2010 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та передано їх у власність.

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: серії ЯИ №567680 від 04.06.2010 року на земельну ділянку площею 1,32 га, серії ЯИ №576677 від 04.06.2010 року на земельну ділянку площею 0,50 га,

- витребувати земельні ділянки площею 0,50 га із кадастровим номером :03:008:0153 у ОСОБА_2 , площею 0,65 га із кадастровим номером :03:008:0164 у ОСОБА_4 , площею 0,67 га із кадастровим номером :03:008:0165 у ОСОБА_1 загальною вартістю 1908544,00 грн Карпатському національному природному парку.(т.4 а.с.122).

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2024 року позов прокурора міста Яремче в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Яремчанської міської ради про визнання недійсним рішення Яремчанської міської ради від 13 жовтня 2009 року, визнання недійсним договорів купівлі продажу, державних актів на право власності на земельні ділянки та про повернення земельних ділянок задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №576680 від 04.06.2010 року, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Яремчанської міської ради від 13.10.2009 року №379-27/2009 на земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер :03:008:0153, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер :03:008:0153, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави в особі постійного землекористувача Карпатського національного природного парку.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 0,6700 га, кадастровий номер :03:008:0165, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави в особі постійного землекористувача Карпатського національного природного парку.

Зобов`язано ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,6500 га, кадастровий номер :03:008:0164, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави в особі постійного землекористувача Карпатського національного природного парку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 у користь держави судовий збір у розмірі 114,7 грн.

Стягнуто з Яремчанської міської ради у користь держави судовий збір у розмірі 114,7 грн .

Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у користь держави судовий збір у розмірі по 114,7 грн .

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Селянін В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Вказує, що межі Карпатського національного парку відображені в геодезичному журналі окружної межі КНПП; факт наявності чи відсутності накладок між земельною ділянкою КНПП та земельними ділянками відповідачів, чи факт входження земельних ділянок відповідачів в межі земельної ділянки КНПП можуть бути встановлені лише шляхом співставлення, порівняння меж КНПП, відображеним в геодезичному журналі окружної межі КНПП та межами спірних земельних ділянок; порівняння, співставлення, експертизу координат може зробити лише сертифікований кваліфікований експерт-землевпорядник, який має доступ до таких документів і відповідні знання. Враховуючи викладене, повністю безпідставними і необгрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що факт наявності накладок між земельною ділянкою КНПП та земельними ділянками відповідачів, чи факт входження земельних ділянок відповідачів в межі земельної ділянки Карпатського НПП підтверджується державним актом на право постійного користування землею І-ІФ N002766 від 29 грудня 2001 року та матеріалами лісовпорядкування - планшет N 1 Ямнянського лісництва, в якому нібито відображено, що спірні ділянки знаходяться у кварталі N4, частково у виділах N°36,42,46.

Крім того, необґрунтованим є посилання на висновок експертизи від 25 лютого 2012 року, проведеної в рамках кримінальної справи відносно ОСОБА_5 (матеріали кримінальної справи №333551), оскільки експертизу проводили інженер-таксолог та заступник начальника відділу лісового господарства Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, який має освіту інженера лісового господарства, тобто особи, які не являються атестованими судовими експертами. При проведені експертизи щодо накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на землі Карпатського НПП не було дослідженні всі обставини та не було надано координати земельних ділянок, що унеможливлювало проведення експертизи. При цьому не взято до уваги висновок судової експертизи, проведеної Львівським НДІ.

Посилання на порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5 також є необґрунтованим, оскільки відведення земельної ділянки ОСОБА_3 погоджував директор Карпатського НПП, та при відведенні не було ані підроблення документів, ані зловживанням службовим становищем.

Вказує про відсутність підстав для розгляду позовних вимог прокурора по суті, оскільки він діє в інтересах Карпатського НПП, який не є органом державної влади і не суб`єктом владних повноважень.

Просить рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2024 року в частині задоволених вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, оскаржила його представник ОСОБА_2 - адвокат Масюк Л.М., в скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Вказує, що відведення земельної ділянки ОСОБА_3 відбулось за рахунок земель Яремчанськокої міської ради, тобто земель комунальної власності з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, що підтверджується проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Погодження план-схеми відведень земельної ділянки відбулось директором Карпатським НПП, скріплено гербовими печатками. При цьому ОСОБА_5 не був учасником відведення земельної ділянки ОСОБА_6 , більш того, при розгляді відносно ОСОБА_5 кримінальної справи застосовано амністію, його вина не встановлювалася.

Посилання на висновок комплексної земельно-лісотехнічної експертизи від 23.02.2012 щодо накладання земельної ділянки є необґрунтованим, оскільки проведена вона не судовими експертами. У вказаному висновку відсутні відомості про те, що він підготовлений для подання до суду. Висновком вирішені питання земельно-технічної експертизи, які не належать до компетенції інженерів лісового господарства. Під час розгляду справи заявлялось клопотання про поновлення строку для допиту експертів, проте судом першої інстанції його необґрунтовано не задоволено.

Крім того, на час відведення земельної ділянки ОСОБА_6 межі парку на той час взагалі не встановлювались, топографо-геодезичних робіт з виносу меж парку на місцевості не проводилась. Тому права Крапатського НПП не могли бути порушені при відведенні землі ОСОБА_3 міською радою.

Основним доказом, на який посилається суд при ухваленні рішення щодо порушення прав Карпатського НПП, і який підтверджує його право на спірну земельну ділянку, є державний акт на право постійного користування землею, виданий Карпатському національному природному парку 29 грудня 2001 року. Разом з тим цей документ має ознаки підроблення (на Акті є виправлення), відсутня реєстрація такого Акту у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

Відсутні докази реєстрації земельних ділянок КНПП в Державному земельному кадастрі України - як на момент відведення земельної ділянки ОСОБА_6 , яку згодом придбав ОСОБА_2 , так і на момент проведення експертизи у 2012р., і на момент звернення прокурором до суду у 2014 році також, тому є підстави стверджувати, що у позивача немає достовірних підтверджень місця розташування, кількісної, якісної характеристики земельних ділянок, їх конфігурації, тобто земельні ділянки не можливо ідентифікувати в розумінні Закону України «Про Державний земельний кадастр» станом на момент відведення земельних ділянок громадянам рішенням Яремчанської міської ради.

Зазначає, що позов поданий прокурором м. Яремче, а на територію міста Яремча з 15 березня 2021 року поширюється юрисдикція Надвірнянської окружної прокуратури, проте судом не було вчинено процесуальних дій щодо заміни учасника справи його правонаступником.

Вказує на порушення судом першої інстанції при розгляді справи принципу рівності учасників справи перед законом і судом, оскільки задоволення заяв про відкладення справи стосувалось виключно заяв прокурора, при цьому заява адвоката про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні 30 грудня 2024 року проігнорована.

Просила рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2024 року в частині задоволених вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Карповська Л.В. також подала апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Вказує, що рішення було ухвалено за відсутності представника ОСОБА_3 , не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи. Відповідачу не було відомо про розгляд справи 30 грудня 2024 року та матеріали справи не містять таких відомостей. Таким чином, судом не було дотримано обов`язок повідомити сторону про місце, дату та час розгляду справи, порушено права відповідача на справедливий суд.

Щодо прийнятого рішення по суті позовних вимог, то земельна ділянка, яка відведена ОСОБА_3 , передавалась її належним власником Яремчанською міською радою у спосіб, передбаченим чинним законодавством, з земель сільськогосподарського призначення. Проект землеустрою щодо відведення ділянок за рахунок земель Яремчанської міської ради з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства погоджувався усіма відповідними інстанціями. Більше того, матеріали проекту землеустрою погоджувалися і Карпатським національним природній парком в особі його директора, як суміжним землекористувачем.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції порушено принцип рівності сторін, право на справедливий суд, що призвело до ухвалення незаконного рішення, просить рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2024 року в частині задоволених вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову.

10 березня 2025 року представник Карпатського національного природного парку Чаплінська О.В. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Селяніна В.О., в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства та ухвалено обґрунтована рішення. Межі природного парку встановлені у 1980 році та визначались з урахуванням матеріалів лісовпорядкування, що підтверджується додатком до постанови Ради міністрів УРСР від 03 червня 1980 р №376. З метою отримання державного акту на право постійного користування землею у 2001 році проведено інвентаризацію земель, в ході проведення якої межі Карпатського НПП було погоджено із всіма сільськими радами населених пунктів. За результатом проведення інвентаризаціях земель складено Технічний звіт по інвентаризації земельних ділянок.

Рішенням Яремчанської міської ради N189-3/2001 від 27.12.2001 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП» затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок КНПП загальною площею 31 381,11 га. на території Яремчанської міської ради та видано Державний акту на право постійного користування землею серії I-IQ N 002766, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування земле 29.12.2001 за N 000052 на загальну площу по Яремчанській міській раді - 3592,69 га.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що межі Карпатського національного парку відображені в геодезичному журналі окружної межі КНПП; факт наявності чи відсутності накладок між земельною ділянкою КНПП та ділянками відповідачів, чи факт входження земельних ділянок відповідачів в межі земельної ділянки КНПП можуть бути встановлені лише шляхом співставлення, порівняння меж КНПП в геодезичному журналі окружної межі КНПП та межами спірних земельних ділянок, оскільки саме державний акт, виданий за результатами встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і є документом, який підтверджує площу, конфігурацію та межі земельної ділянки, яка надана у постійне користування. В свою чергу Державний акт на право постійного користування землею серії I-IQ N 002766, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 29.12.2001 за N 000052, Технічний звіт по інвентаризації земельних ділянок з метою виготовлення державного акту на право постійного користування Карпатському національному природного парку на території Яремчанської міської ради (виготовлено Карпатським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру КГК 10.0009-Д, згідно Договору N:233) та матеріали лісовпорядкування 2001 році ( у тому числі Геодезичний журнал, який є частиною матеріалів лісовпорядкування) містять достатні відомості про межі земельних ділянок Парку.

Щодо посилання на необґрунтованість висновку експертизи, то слід виходити з того, що вона проведена відповідно до вимог чинного законодавства та містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні.

Посилання представника відповідача, на те що під час проведення дослідження було надано лише вибіркові матеріали лісовпорядкування 2001 року і було надано відомості геодезичного журналу, який містить виключно дані про межу парку, спростовується наступним. По-перше, посилання апелянта на вибіркове надання матеріалів лісовпорядкувань 2001 року є припущенням та не підтверджується жодним доказами. По-друге, Геодезичний журнал є частиною матеріалів лісовпорядкування 2001 року і усі матеріали лісовпорядкування (планшети, плани, таксаційні описи, картографічні матеріали, графічні матеріали) містять інформацію про межу Парку. По трете, Геодезичний журнал є частиною матеріалів лісовпорядкування, а усі матеріали узгоджуються між собою.

Щодо посилання на відсутність підстав для представництва прокурора інтересів парку, то слід виходити з того, що прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах та форму його здійснення. При цьому ключовим є доведення прокурором порушення інтересів держави. Чинне законодавство на час звернення прокурора до суду з позовом не передбачало будь-яких заборон (обмежень) на звернення прокурора до суду з позовом про захист інтересів держави в особі державного підприємства.

10 березня 2025 року представник Карпатського національного природного парку Чаплінська О.В. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що відповідно до Положення про Карпатський національний природний парк, затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №99 від 31.08.2020 року, «Карпатський національний природний парк» створений на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1980 № 376, є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. З урахуванням розширення території Парку його загальна площа становить 50513,4638 г. В п.2 зазначеної Постанови затверджено межі Карпатського національного природного парку згідно з додатком. У зв`язку з тим, що земельні ділянки були передані Парку ще у 1980-х роках з дотриманням діючого на той час Земельного Кодексу УРСР від 1970 року, з метою отримання державного акту на право постійного користування землею у 2001 році проведено інвентаризацію земель Карпатського національного природного парку, в ході проведення якої межі Карпатського національного природного парку було погоджено із всіма сільськими радами усіх населених пунктів. В акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування Карпатського національного природного парку від 22.10.2001 р. м. Яремче, який підписано представниками суміжних землекористувачів, зазначено, що представниками суміжних землекористувачів проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки Карпатського національного природного парку. Межі в натурі проходять по краю лісу КНПП з населеним пунктом м. Яремче, по межі лісів КНПП і Делятинського держлісгоспу.

Відсутність у Державному акті на право постійного користування землею № І-ІФ № 002766 кадастрового номера пояснюється тим, що кадастрові номера почали присвоюватись державним актам, які почали видаватись після прийняття постанови КМУ від 2 квітня 2002 р. N 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», якою затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, що передбачала присвоєння кадастрового номера. Таким чином, враховуючи п.2 Розділ VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка надана Парку у постійне користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ІФ № 002766, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000052, сформована у встановленому законодавством порядку, має визначені та встановлені в натурі (на місцевості) межи, визначену площу та конфігурацію, погоджену суміжними землекористувачами, а тому в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу є об`єктом цивільних прав незалежно від присвоєння їй кадастрового номера та відповідно внесення про неї відомостей у Державний земельний кадастр.

Державний Акт на право постійного користування землею, виданий Карпатському національному природному парку 29 грудня 2001 року за № серія ІІ-ІФ, № 002766, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000052 є законним, у встановленому законом порядку не оспорений, недійсним не визнавався, а тому у представника відповідача відсутні будь-які правові підставі ставити під сумнів чинність зазначеного державного акта та належність його як доказу.

Щодо дотримання рівності прав учасників цивільного процесу, звертає увагу, що розгляд справи триває з 2013 року. Протягом усього розгляду справи відповідач ОСОБА_2 користувався правовою допомогою адвокатів, мав достатньо часу для подання усіх необхідних доказів та процесуальних заяв. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції в межах наданих йому повноважень були створені належні та рівні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України для висловлення своєї правової позиції у спорі.

17 березня 2025 року Івано-Франківська обласна прокуратура через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому доводи скарги заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Вказує, що посилання на те, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, спростовується матеріалами справи та долученими повістками. Розгляд справи триває з 2013 року. Протягом всього розгляду справи відповідачу направлялись повістки, однак ні відповідач, ні його представника в судове засідання не з`являлись та не повідомили поважність причини не прибуття в судове засідання на 30 грудня 2024 року. Фактично ОСОБА_3 не реалізував своє право бути присутнім під час розгляду справи.

З урахуванням тривалості розгляду справи, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, приймаючи до уваги те, що у даній справі завершено дослідження письмових доказів, то суд правомірно продовжив розгляд справ за наявної явки.

17 березня 2025 року Івано-Франківська обласна прокуратура через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Масюк Л. М., в якому доводи скарги заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Безпідставним є посилання представника відповідача про відсутність копії Державного акту на право постійного користування землею, виданого Карпатському НПП у матеріалах справи.

Копію Державного акту на право постійного користування землею була долучено до позовної заяви, вона була наявна у матеріалах справи протягом усього часу розгляду справи. Факт віднесення спірних земельних ділянок площею 1,32 га та 0,5 га переданих ОСОБА_3 до земель природно-заповідного фонду та їх накладення на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП та знаходження на території Ямнянського ПНДВ, підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме: матеріалами лісовпорядкування Карпатського НПП 2001 року, планшетом Ne 1 Ямнянського ПНДВ в якому відображено, що спірні ділянки знаходяться у кварталі N4, частково у виділах 36, 42, 46.

Також факт накладення земельних ділянок, переданих у приватну власність ОСОБА_3 , підтверджується висновком проведеної у кримінальній справі N. 333551 експертизи від 25.02.2012. Вказана експертиза проведена на підставі матеріалів лісовпорядкування Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП від 2001 року, виконаних Комплексною експедицією Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання, якою встановлено, що передані у приватну власність ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,5000 га та 1,3200 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 , розташовані у кварталі N НОМЕР_1 , частково у виділах №№ 36, 42 та 46 Ямнянського ПНДВ, та відносяться до земель природно-заповідного фонду, які перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП.

Експертиза проведена у відповідності до чинного на час її призначення законодавства, висновок експертів містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, та є належним та допустимим доказом.

Посилання представника відповідача на зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_5 у ході судового розгляду даної справи не спростовує факт вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, що мало своїм наслідком незаконну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельних ділянок загальною площею 1,82 га, які входять до складу Карпатського НПП.

Щодо посилання на незалучення правонаступника позивача - прокурора м. Яремче, то в даному випадку відповідно до вимог ч. 4,5 ст. 56 ЦПК України прокурор звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі уповноважених органів, а не конкретно прокуратури, а тому процесуальне представництво відповідно до ст. 55 ЦПК України в даній справі не відбулось, зміна назви територіальних підрозділів Івано-Франківської обласної прокуратури не передбачала припинення юридичної особи.

Вказує на відсутність порушення судом першої інстанції під час розгляду справи принципу рівності усіх учасників справи. Посилання апелянта про безпідставну відмову в задоволенні клопотання адвоката Угрінчака Е.Р. про відкладення судового розгляду 17.12.2024 та 30.12.2014 у зв`язку з перебуванням на лікарняному є необґрунтованим. Так, неявка відповідача та його представника була систематичною, сторони належним чином повідомлялись про місце, дату та час розгляд справи.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представник Яремчанської міської ради до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України також повідомлено про розгляд справи, представник до суду не явився.

Представники відповідача ОСОБА_2 - адвокати Масюк Л.М., адвокат Угрінчак Е.Р., відповідача ОСОБА_3 - адвокат Карповська Л.В., відповідача ОСОБА_1 - адвокат Селянін В.О. подані власні апеляційні скарги та апеляційні скарги інших учасників підтримали в суді апеляційної інстанції.

Представник Івано-Франківської обласної прокуратури Чернописька Г.П. та представник Карпатського національного природного парку Чаплінська О.В. вимоги апеляційних скарг заперечували.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом першої інстанції встановлено, що Карпатський НПП був створений на підставі постанови Ради Міністрів УРСР №376 від 03.06.1980 року, пунктом 2 якої було затверджено межі парку згідно з додатком до постанови.

Згідно з актом від 19.10.1981 року (додаток №2 до вказаної постанови) в межах Карпатського НПП, визначених постановою Ради Міністрів УРСР №376 від 03.06.1980 року, на земельному балансу Яремчанської міської ради Івано-Франківської області станом на 19.10.1981 року знаходяться наступні площі: землі Верховинського лісокомбінату-17661 га; землі Карпатського держзаповідника-4941 га; землі м. Яремче-1636 га; землі смт. Ворохта-901 га; землі с. Микуличин-1414 га; землі с. Кременці-402 га; землі с. Яблуниця і Вороненка-1544 га; землі колгоспу ім. І. Франка Верховинського району-198 га. В тому числі площі землекористувачів не враховані постановою Ради Міністрів УРСР №376: землі Ворохтянського лісокомбінату-1252 га; землі смт. Ворохта-27 га; землі с. Микуличин-118 га; землі с. Кременці-112 га; землі сіл Яблуниця і Вороненка-86 га; землі колгоспу ім. І. Франка Верховинського району-198 га. Окрім цього землі враховані постановою Ради Міністрів УРСР №376, які знаходяться за межами Карпатського НПП- землі м. Яремче-46 га, землі с. Яблуниця-108 га. (т 6 а.с 42-44)

У 2001 році ДП «Карпатигеодезкартографія» на підставі заяви директора Карпатського НПП від 29.10.2001 року проведено комплекс геодезичних робіт по інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП з метою виготовлення державних актів на право постійного користування землею за результатами якого складено Технічний звіт про інвентаризації земельної ділянки з метою виготовлення державного акту на право постійного користування Карпатському НПП на території Яремчанської міської ради. (т.3 а.с.45-49)

Висновками відділу архітектури та містобудування Яремчанського міськвиконкому №5/01-20 від 28.09.2001 року, Яремчанського міського відділу земельних ресурсів №103 від 28.09.2001 року, виконавчого комітету Яремчанської міської ради №596/05-13 від 28.09.2001 року за результатами розгляду матеріалів інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП, виконаних ДП «Карпатигеодезкартографія» погоджено надання у постійне користування КНПП земельних ділянок площею 31381,11 га, в тому числі по Яремчанській міській раді-площею 3592,69 га. (т.3 а.с.47-48)

Висновком Державної землевпорядної експертизи обласного управління земельних ресурсів Держкомзему України №1050 від 27.12.2001 року погоджено Технічний звіт по інвентаризації земельних ділянок з метою виготовлення державного акту на право постійного користування Карпатському НПП на території Яремчанської міської ради ( т.3 а.с.72).

У матеріалах вказаного Технічного звіту наявний Акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування Карпатського НПП від 22.10.2001 року, складений на виконання рішення Яремчанської міської ради провідним геодезистом ДП «Карпатигеодезкартографія» у присутності директора Карпатського НПП, представників суміжних землекористувачів: директора Делятинського держлісгоспу, сільського голови с. Татарів, міського голови м. Яремче, сільського голови с. Микуличин відповідно до якого проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки Карпатського НПП, яка знаходиться за адресою: м. Яремче Івано-Франківської області. Межі в натурі проходять по краю лісу КНПП з населеним пунктом м. Яремче, по межі лісів КНПП і Делятинського держлісгоспу. Суміжними землекористувачами, якими є Делятинський держлісгосп, Татарівська сільська рада, Яремчанська міська рада, Микуличинська сільська рада претензій при встановленні меж землекористувачів не заявлено. Межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, показані представником в натурі та передані під нагляд на зберігання. (т.3 а.с.49).

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №189-3/2001 від 27.12.2001 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації Карпатського НПП» затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП загальною площею 31381,11 га, у тому числі у м. Яремче -3592,69 га та ухвалено видати Карпатському НПП державний акт на право постійного користування землею. (т.1 а.с.19)

На підставі вказаного рішення Карпатському НПП 29.12.2001 року був виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 відповідно до якого Карпатському НПП надано у постійне користування 3592,69 га земель на території Яремчанської міської ради для природно-заповідного використання. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування за №000052 (т.1 а.с.23-24, 110-112)

Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 Карпатського НПП не проходив державну реєстрацію, оскільки обов`язок реєстрації державних актів фактично з`явився в законодавстві в статті 125 ЗК України з 01.01.2002 року. Тому правовідносини на момент отримання КНПП державного акту на право постійного користування земельною ділянкою регулювалися земельним Кодексом України в редакції 1991 року, яким було встановлено, що правок користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. Будь-якої реєстрації вказаного документу для набуття права користування земельною ділянкою законом не вимагалося.

Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 Карпатського НПП ніким не оспорювався, не скасований, є чинним, що дає колегії суддів підстави відхилити доводи апеляційної скарги апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Масюк Л.М. про те, що вказаний документ не можна вважати належним доказом у справі, оскільки він містить сліди технічних втручань - в номері реєстрації в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею цифри виконані не печатним способом, хоча сам акт надрукований, що на думку апелянта свідчить про його підробку. ( т.1 а.с.111).

Із висновку експертного дослідження №654/1 від 09.11.2023 року, виконаного експертом центру судових і спеціальних експертиз Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Задніченко О.М. на підставі звернення Горячого Б.М. від 04.10.2023 року №б/н вбачається, що вирішити питання, чи у державному акті на право постійного користування землею, виданому Карпатському НПП 29.12.2001 року, зареєстрованому у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №000052 у абзаці із наступним текстом: «Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №000052» містяться ознаки виправлення чи підчистка у рукописному фрагменті номеру, за яким цей державний акт був зареєстрований, а саме: №000052» не представляється можливим у зв`язку із тим, що оригінал досліджуваного документа на експертизу не надавався. (т.6 а.с 9-12).

У 2002 році ДП «Карпатигеодезкартографія» на основі даних проведеної інвентаризації земель складений Геодезичний журнал окружної межі Карпатського НПП, в який внесено межі парку (кути поворотів). (т.1 а.с.124-126)

З повідомлення Відділу Держгеокадастру у м. Яремчі Івано-Франківської області за вих.№797/05-05/20 від 29.04.2016 року відділ Держгеокадастру у м. Яремчому у відповідь на адвокатський запит адвоката Селяніна В.О. встановлено про відсутність у розпорядженні відділу інформації щодо закріплення довгостроковими межовими знаками меж земельних ділянок КНПП на території Яремчанської міської ради. У книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відсутні відомості щодо реєстрації державних актів на право постійного користування землею Карпатським НПП (т.2 а.с.109).

Разом з тим, оскільки межі КНПП були встановлені ще у 1980-1985 роках, в 2001 році було тільки проведено інвентаризацію земель, яка затверджена рішенням Яремчанської міської ради №189-3/2001 від 27.12.2001 року, матеріали погоджені Яремчанською міською, Ворохтянською селищною, Поляницькою, Татарівською, Микуличанською та Яблуницькою сільськими радами. Інвентаризація, як встановлено з матеріалів справи, проведена на підставі планово-картографічних матеріалів Карпатського НПП 1981 року, а межі парку винесені в Геодезичний журнал окружної межі Карпатського НПП, який визначає межі парку.

Таким чином, неможливо не погодитися із висновком суду, що письмовими доказами у справі достатньо повністю підтверджується факт належності спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду, які входять до складу території Карпатського НПП(Ямнянське ПНДВ), і який є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, і що спірні землі перебувають у постійному користуванні парку відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 від 29.12.2001 року. Той факт, що уповноваженим органом не розроблений проєкт землеустрою земельної ділянки, на якій знаходиться Карпатський НПП, та не внесені до Державного земельного кадастру меж такої земельної ділянки із зазначенням обмежень щодо режиму її використання на час виникнення спірних правовідносин, не вказує про відсутність таких обмежень і можливість перебування спірних земельних ділянок у користуванні КНПП.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Масюк Л.М. про те, що межі парку не були встановлені, землі КНПП не були зареєстровані в державному реєстрі, тому їх неможливо ідентифікувати, що виключає можливість встановлення факту накладення спірних земельних ділянок ОСОБА_3 на землі КНПП.

Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №104-4/2003 від 19.06.2003 року відмінено рішення міської ради від 27.12.2001 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації Карпатського НПП».

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2009 року у справі №П-9/102, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2010 року визнано нечинним рішення Яремчанської міської ради від 19.06.2003 року №104-4/2003 про відміну рішення міської ради від 27.01.2001 року №189-3/2001 року. (т.1 а.с.115-120, 127-131).

Згідно з Положенням «Про Карпатський національний природний парк», затвердженим наказом Мінекоприроди №383 від 24.10.2001 року, загальна площа парку складає 50,3 тис. га, яка складається із земель лісового фонду постійного користування 42138 га та земель інших землекористувачів 8165 га. (т.1 а.с. 48)

Пунктом 3.10 рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб» затверджено матеріали вибору земельної ділянки загальною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 - жителю АДРЕСА_2 . (т.2 а.с.20)

Пунктами 6.40 та 6.40.1 рішення Яремчанської міської ради №406-29/2010 від 21.01.2010 року «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок із земель комунальної власності у власність (користування) громадян та юридичних осіб; затвердження та внесення змін до рішень виконавчого комітету Яремчанської міської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 жителю АДРЕСА_2 та передано їх у власність. (т.1 а.с.21).

04.06.2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №576680 на ділянку площею 1,3200 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:008:0152, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №14. Як вбачається з Плану меж земельної ділянки вказана ділянка по лінії А-Б межує із землями КНПП. (т.1 а.с.29-30)

Також 04.06.2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №576677 на ділянку площею 0,5000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:008:0153, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №13. На Плані меж земельної ділянки вказана ділянка по лінії В-Г межує із землями КНПП. (т.1 а.с.31-32)

06.09.2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року, заяви №471 від 13.07.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №787088 на ділянку площею 0,6500 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:008:0164, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56. За Планом меж земельної ділянки вказана ділянка по лінії А-Б межує із землями КНПП. (т.1 а.с.26)

Окрім цього, 06.09.2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року, заяви №471 від 13.07.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №787087 на ділянку площею 0,6700 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:008:0165, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №55. Згідно з Планом меж земельної ділянки вказана ділянка по лінії А-Б межує із землями КНПП.(т.1 а.с.27-28)

06.07.2010 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №576677 від 04.06.2010 року земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер :03:008:0153 на користь ОСОБА_2 (т.1 а.с.38)

15.09.2010 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відчужив належну йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №787087 від 06.09.2010 року земельну ділянку площею 0,6700 га, кадастровий номер :03:008:0165 на користь ОСОБА_1 (т.1 а.с.39).

Окрім цього, 15.09.2010 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., відчужив належну йому на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №787088 від 06.09.2010 року земельну ділянку площею 0,6500 га, кадастровий номер :03:008:0164 на користь ОСОБА_4 (т.1 а.с.40).

Згідно з висновком ПП «Західземпроект» від 23.03.2012 року вартість земельної ділянки площею 5000 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акта серії ЯИ №576677 від 04.06.2010 року, становить 549643,00 грн; вартість земельної ділянки площею 13200 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акта серії ЯИ №576680 від 04.06.2010 року, становить 1358901,00 грн. (т.1 а.с.46-47).

19.03.2012 року старшим слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області порушено стосовно начальника Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП Німчука М.М. кримінальну справу за ознаками складу злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, за фактом незаконного погодження своїм підписом та відтиском трикутного штампу Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП земельно-кадастрового плану меж земельних ділянок площею 0,5000 га та 1,3200 га по АДРЕСА_1 , які відносяться на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 від 29.12.2001 року до території Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП та розташовані у кварталі № НОМЕР_1 , частково у виділах №36, №42 та №46 та є землями природоохоронного призначення, які підлягали відведенню у приватну власність ОСОБА_3 внаслідок чого вказані ділянки вибули з державної власності, чим спричинено тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди на загальну суму 1401000,00 грн. Вказану кримінальну справу об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №333551. (т.1 а.с.42)

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_5 всупереч посадовим обов`язкам і вимогам закону не провів обстеження зазначених земельних ділянок в натурі , не виготовив абрис розташування даних земельних ділянок з прив`язкою до найближчого межового знаку на території КНПП, завірив своїм підписом та штампом Ямнянського ПНДВ Карпатського КНПП земельно-кадастровий план розташування спірних земельних ділянок, в якому вказано, що вони відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення Яремчанської міської ради, що фактично не відповідало дійсності.

Отже, саме на підставі погодженого начальником Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП Німчуком М.М. земельно-кадастрового плану земельних ділянок площею 0,5000 га і 1,3200 га по АДРЕСА_1 , складено акти вибору вказаних земельних ділянок, надані висновки про можливість відведення спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_3 .

Постановою Яремчанського міського суду від 13.08.2013 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України, і провадження у справі закрито на підставі ст..1 п «в», ст. 6 Закону України «Про амністію».

У зв`язку із встановленими в кримінальній справі обставинами, неможливо не погодитися із позицією суду першої інстанції, що вказана постанова має доказове значення у справі. Так, встановлені в кримінальній справі обставини спростовують аргументи апеляційних скарг представника ОСОБА_2 - адвоката Масюк Л.М., представника ОСОБА_1 - адвоката Селяніна В.О. і представника ОСОБА_3 - адвоката Карповської Л.В. про те, що ОСОБА_5 безпосередньо не брав участь у процесі виділу спірних земельних ділянок ОСОБА_3 , а підписував узгоджувальні документи директор всього КНПП Яворський А.І. (акт встановлення та узгодження зовнішніх меж користування - т.7 а.с.224, довідка про те, що земельні ділянки, виділені ОСОБА_3 , не відносяться до земель КНПП - т.7 а.с.240), що нівелює висновки кримінальної справи стосовно ОСОБА_5 як докази в даній справі, і тому на дамку апелянта обставини, встановлені кримінальною справою №354/471/13-к не можуть мати значення для даного цивільного спору. Однак як вбачається зі справи, директор КНПП Яворський А.І. візував документи, які фактично готував ОСОБА_5 , який мав обов`язок з`ясувати розташування спірних земельних ділянок, їх призначення. Критичні зауваження представників ОСОБА_2 - адвокатів ОСОБА_7 , Угринчука Е.Р. щодо протиріч в процесуальних документах кримінальної справи №354/471/13-к , які на їх думку ставлять під сумнів висновки у цій справі, не можуть бути прийняті колегією суддів як підстави для скасування оскарженого рішення з урахуванням вимог статті 82 ЦПК України.

Також не можливо прийняти до уваги довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі амністії, тому вина його не встановлювалася, отже, суд має перевіряти всі необхідні обставини в розрізі вимог позивача в повному обсязі, не враховуючи постанову суду у кримінальній справі як доказ.

Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Згідно з ст.ст. 6, 9 Закону України «Про амністію в 2011 році» було законодавчо встановлено можливість звільнити від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений, підсудний або засуджений заперечує проти цього.

Відповідно, для застосування амністії можливо було лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, законом України про амністію.

Оскільки вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою ( стаття 82 ЦПК України), а в постанові суду стосовно начальника Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП Німчука М.М. як раз і встановлені обставини, за яких він допустив порушення прав КНПП, тому неможливо не погодитися із тим, що суд першої інстанції врахував дану постанову про закриття кримінальної справи як доказ.

Із висновку експертизи від 25.02.2012 року (т.1 а.с.43-45), проведеної на підставі постанови про призначення комплексної земельно-лісовпорядної експертизи старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області по матеріалам кримінальної справи №333551 спеціалістами, які визнані експертами: інженером-таксатором другої категорії Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_8 , який має вищу освіту (інженер лісового господарства), стаж роботи по спеціальності 25 років; заступником начальника відділу лісового господарства Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства Бойчуком І.М., який має вищу освіту(інженер лісового господарства) стаж роботи по спеціальності 39 років, суд встановив наступне.

Згідно з матеріалами лісовпорядкування Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП земельна ділянка площею 0,5000 га, яка була надана у приватну власність ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , розташована на південно-східній частині кварталу №4, частково у виділах №42 та №36. Відповідно до обстеження вказаної земельної ділянки в натурі на ній виявлено: що вказана ділянка вкрита насадженнями природного походження складом 100% - ялина звичайна(смерека), з незначним домішком сосни звичайної до 3%, середній вік насаджень 50 років, середня висота насаджень 24 метра, з нерівномірною повнотою(густина насаджень) по площі 0,5 з наявністю підростку ялини звичайної(смерека) висотою до 1,5 метра в кількості до 7 тисяч на гектарі, має крутизну схилу до 10 градусів та відноситься до земель природно-заповідного фонду Карпатського НПП.

Згідно з матеріалами лісовпорядкування Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП земельна ділянка площею 1,3200 га, яка була надана у приватну власність ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , розташована в південно-східній частині кварталу №4, частково у виділах №36 та №46. Відповідно до обстеження вказаної земельної ділянки в натурі на ній виявлено: насадження природного походження складом 60% - ялина звичайна(смерека) та 40% сосни звичайної, середній вік насаджень 60 років, середня висота насаджень 25 метрів, з рівномірною повнотою(густина насаджень) по площі 0,6, має крутизну схилу до 20 градусів, частково огороджена з південної та західної сторони дощатим парканом та відноситься до земель природно-заповідного фонду Карпатського НПП.

На момент обстеження в натурі вказаних земельних ділянок жодних дій, пов`язаних із будівництвом будь-яких об`єктів, не виявлено.

Земельні ділянки, що були надані у власність ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ №576677 площею 0,5000 га та серії ЯИ №576680 площею 1,32 га по АДРЕСА_1 , знаходяться у кварталі № НОМЕР_1 виділах № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП згідно з матеріалами лісовпорядкування від 2001 року, виконаними Комплексною експедицією Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання, згідно з ст.5 ЛК України є землями лісогосподарського призначення. (т.1 а.с.43-45).

Постановою Яремчанського міського суду від 13.08.2013 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України, і провадження у справі закрито на підставі ст..1 п «в», ст. 6 Закону України «Про амністію».

Відповідно до Схеми розташування земельних ділянок ОСОБА_3 , земельні ділянки із кадастровим номером :03:008:0152 площею 1,3200 га та кадастровим номером :03:008:0153 площею 0,5000 га всією площею накладаються на земельні ділянки Карпатського НПП. (т.1 а.с 53)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (див. постанови Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 та від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18).

Висновок експертизи від 25.02.2012 року, проведений кримінальній справі №333551, від 30 березня 2021 року № 00000345, є належним та допустимим письмовим доказом у справі, який підтверджує факт накладення спірних земельних ділянок всією своєю площею на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП.

З цих підстав суд першої інстанції відхилив доводи апеляційної скарги щодо неможливості використання висновку експертизи кримінального провадження. Зазначений висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, не викликає сумнівів у суду у своїй достовірності та є належним та допустимим доказом. Судом першої інстанції вказаний висновок оцінений у відповідності до положень статті 89 ЦПК України, і доводи апеляційних скарг представників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зводяться в цій частині до вимог про переоцінку доказів, в тому числі вищевказаної експертизи.

Крім того, колегія суддів враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Масюк Л.М. зазначає, що вказана експертиза не може бути належним доказом у справі.

Так, відповідно до повідомлення Міністерства юстиції України №68644/82723-33-23/6.3 від 30.05.2023 року за даними державного Реєстру атестованих судових експертів Михальч ук Ю.В. та Бойчук І.М. у Реєстрі не значаться. (6 а.с.19)

У листі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №29-28-0.232-5096/2-23 від 02.06.2023 року у відповідь на адвокатський запит адвоката Угрінчука Е.Р. зазначено, що станом на 25.02.2012 року види господарської діяльності, що підлягали ліцензуванню, у тому числі у сфері землеустрою, порядок їх ліцензування, встановлення державного контролю у сфері ліцензування, відповідальність суб`єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування визначались Законом України від 01.06.2000 року №1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»(у редакції до 04.11.2012). Ліцензійні умови провадженні господарської діяльності щодо проведення робіт із землеустрою, земле оціночних робіт були затверджені Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 05.08.2009 року №423, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.08.2009 року за №821/16837(втратив чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №288 від 12.11.2015). Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів суб`єктам господарювання Львівська державна лісовпорядна експедиція та Івано-Франківська обласне управління лісового та мисливського господарства не надавались ліцензії на проведення робіт із землеустрою. Відомості щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників відсутні. (т.6 а.с.22-23)

Як видно з копії табелю обліку робочого часу Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства за лютий 2012 року, заступник начальника відділу Бойчук І.М. 25.02.2012 року був відсутній на роботі у зв`язку із вихідним днем. (т.6 а.с.83).

Відповідно до наказу Львівської державної лісовпорядної експедиції № 11-6в про надання відрядження інженер-таксатор 2 категорії ОСОБА_8 був відряджений в Карпатський НПП для участі у комісії по обстеження земельних ділянок з 23 лютого по 24 лютого 2012 року. (т.6 а.с.37, 88,89)

Також Львівська державна лісовпорядна експедиція надала на запит представнику ОСОБА_10 посадові обов`язки інженера-таксатора Львівської лісовпорядної експедиції, затверджені генеральним директором ВО «Укдержліспроект» 24.02.2005 року: інженер-таксатор серед іншого проводить облік, описання і вивчення лісових масивів з метою розроблення проектів організації і розвитку лісового господарства з урахуванням раціонального використання лісових ресурсів і багатосторонніх корисних функцій лісу; виконує в натурі окомірну, перелікову і вимірювальну таксацію, таксацію лісосік, контурне і таксаційне дешифрування аерофотознімків, обстеження лісових культур і природного поновлення лісу, закладає пробні площі і кругові площадки, організовує рубання модельних дерев, здійснює в натурі авторський нагляд за впровадженням у виробництво проектів організації і розвитку лісового господарства; приймає участь у розробленні планово-картографічних матеріалів і проекту організації і розвитку підприємства лісового господарства. (т.6 а.с.38-39).

Відтак, на думку представника ОСОБА_2 , експертиза, проведена в рамках кримінальної справи, не є належним доказом, оскільки проведена особами, що не мали відповідної спеціалізації, не мали права проводити такого роду експертизу, проводили її з порушеннями процедури.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що вказана експертиза проведена у рамках кримінальної справи №333551 спеціалістами, які визнані експертами - інженером-таксатором другої категорії Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_8 , який має вищу освіту (інженер лісового господарства) та стаж роботи по спеціальності на момент проведення експертизи 25 років та заступником начальника відділу лісового господарства Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства Бойчуком І.М., який має вищу освіту (інженер лісового господарства) та стаж роботи по спеціальності на момент проведення експертизи 39 років. Своїми підписами у висновку експерти засвідчили факт попередження їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384,385 КК України.

Частинами другою, третьою ст.75 КПК України 1960 року, у редакції, чинній станом на 01.01.2012 року, визначено, що як експерт може бути викликана будь-яка особа, що має необхідні знання для дачі висновку з досліджуваних питань. Питання, які ставляться експертові, і його висновок по них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта . Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. У разі необхідності в справі може бути призначено декількох експертів, які дають загальний висновок.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України N 53/5 від 08.10.98 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» в редакції від 22.06.2009 року, яка діяла на час проведення експертизи на момент проведення та підготовки висновку комплексної земельно-лісовпорядної експертизи від 25.02.2012 року такого виду експертизи як земельно-технічна експертиза не існувало. Питання накладення земельних ділянко не було завданням жодної з існуючих в той час експертиз.

Після видання НАКАЗУ Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 2 січня 2013 р. за № 1/22533 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 р. № 53/5» у п.1.2. ІНСТРУКЦІЇ про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено серед основних видів експертиз: 1.2.2. Інженерно-технічна: інженерно-транспортна (автотехнічна, транспортно- трасологічна, залізнично-транспортна); дорожньо-технічна; будівельно-технічна (оціночно-будівельна); земельно-технічна (оціночно-земельна); пожежно-технічна; безпеки життєдіяльності; гірничотехнічна; інженерно-екологічна; електротехнічна; комп`ютерно-технічна; телекомунікаційна.

І вже після прийняття наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5 визначено у п.6.1. основні завдання земельно-технічної експертизи та у п.6.3. передбачено, що питання земельно-технічної експертизи можуть бути вирішені за умови наявності відповідної правовстановлюючої та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться фахівцями-землевпорядниками з використанням відповідного обладнання та бази даних.

При цьому попередні редакції наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 р. № 53/5 не передбачала ні такого виду експертизи як земельно-технічна ні можливості поставлення для висновку експерта питання накладення земельних ділянок, і такі питання не були завданнями експертиз до 2013 року.

У ході проведення зазначеної експертизи із залученням спеціалістів ПП «Карпати-Інфо» та спецтехніки встановлено в натурі межі земельних ділянок площею 0,5000 га та 1,3200 га переданих у власність ОСОБА_3 для особистого селянського господарства та звірено розташування вищевказаних земельних ділянок з даними матеріалів лісовпорядкування Карпатського НПП від 2001 року, виконаного комплексною експедицією Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання та встановлено, що вони знаходяться у кварталі № НОМЕР_1 виділах № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 Ямнянського ПНДВ Карпатського НГШ та на них виявлено насадження 70% ялини звичайної та 30% сосни звичайної віком 60 років.

Не можна погодитися із твердженням апелянта ОСОБА_2 , що експертам в кримінальні справі не було надано координат земельних ділянок ОСОБА_3 з прив`язкою таких до місцевості і до меж сумісних землекористувачів, і не було надано відомостей з геодезичного журналу окружної межі КНПП, а тільки частину матеріалів лісовпорядкування окремого лісництва, без будь-яких координат і визначених меж, і тому це виключає можливість розцінювати експертизу як доказ. Але у висновку експертизи, проведеної в кримінальній справі, зазначено, що роботи по відновленню в натурі (на місцевості) межі масиву земельної ділянки проводили спеціалісти (інженери геодезисти) ПП «Карпати-Інфо» на підставі наданих прокуратурою області координат кутів повороту меж земельних ділянок площею 05000 м.кв., яка була надана у приватну власність ОСОБА_3 площею 13200м.кв., яка була надана у приватну власність ОСОБА_11 на території АДРЕСА_1 .

Відповідно, матеріалами експертизи підтверджено, що експертам були надані координати земельних ділянок ОСОБА_3 , з урахуванням яких з використанням спеціальних технічних засобів було встановлено в натурі межі спірних земельних ділянок. Крім того, експерти мали в розпорядженні Геодезичний журнал, який є частиною матеріалів лісовпорядкування з 2001 року і усі матеріали лісовпорядкування (планшети, плани, таксаційні описи, картографічні матеріали, графічні матеріали), що містять інформацію про межу Парку.

Тому колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції в частині допустимості висновку експертів в кримінальній справі як доказу в даній справі, оскільки експертиза, проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вироку у кримінальній справі не було, а результатом справи була постанова про звільнення від кримінальної відповідальності за амністією.

Факт віднесення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га, переданих у власність ОСОБА_3 до земель природно-заповідного фонду та їх накладення на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП та знаходяться на території Ямнянського ПНДВ, підтверджується також долученими до матеріалів справи витягом з Матеріалів лісовпорядкування Карпатського НПП 2001 року-планшет №1 Ямнянського лісництва, в якому відображено, що спірні ділянки знаходяться у кварталі АДРЕСА_3 , частково у виділах №36,42,46. (т.1 а.с.132)

За клопотанням адвоката Селяніна В.О. - представника ОСОБА_1 у справі була проведена судова земельно-технічна експертиза. (т.2 а.с.2-6)

Згідно з висновком №3506 даної судової земельно-технічної експертизи від 09.12.2015 року визначити можливість встановлення накладання земельних ділянок, що належали ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №576680 на земельну ділянку площею 1,32 га, серії ЯИ №576677 на земельну ділянку площею 0,50 га (в подальшому на підставі заяви №471 від 13.07.2010 року земельну ділянку площею 1,32 га було розділено та видано державні акти на право приватної власності сереі ЯИ №787088 на земельну ділянку площею 0,65 га та серії ЯИ №787087 на земельну ділянку площею 0,67 га), на земельну ділянку, що належить Карпатському НПП на підставі державного акту на право постійного користування землею від 29.12.2001 року серії ІІ-ІФ №002766, неможливо. Також експертами вказано, що й встановити, чи накладаються межі вищевказаних земельних ділянок, що належали ОСОБА_3 на земельну ділянку, що належить Карпатському НПП на підставі державного акту на право постійного користування землею від 29.12.2001 року серії ІІ-ІФ №002766, не надається можливим. Визначити чи відповідає проект землеустрою щодо відведення Карпатському НПП в постійне користування земельної ділянки, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 від 29.12.2001 року вимогам законодавства, встановленим стандартам і правилам, не надається можливим. Визначити чи відповідає проект відведення(землеустрою) земельних ділянок КНПП п.1.15 Інструкції Держкомзему №43 не надається можливим так, як в матеріалах справи він відсутній.

При цьому в матеріалах висновку експерта вказано, що для дослідження на експертизу надані матеріали цивільної справи, в яких є лише план зовнішніх меж землекористування, державний акт КНПП, геодезичний журнал окружної межі КНПП, складений в 2002 році на основі інвентаризації ДП «Карпатигеодезкартографія», які мають розбіжності у визначенні ліній одних і тих же координат. В матеріалах справи відсутній проект землеустрою відведення КНПП в постійне користування земельної ділянки, на яку виданий державний акт на право постійного користування 29.12.2001 року (т.2 а.с. 4-5).

Відтак, судом першої інстанції правильно не взято до уваги висновки цієї експертизи, яка не мала в своєму розпорядженні достатніх картографічних матеріалів, технічного звіту, проекту землеустрою парку. Висновок експертів ґрунтується не на об`єктивно встановлених даних, а виключно на відсутності в матеріалах справи достатньої землевпорядної документації щодо земельних ділянок парку.

Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року (стаття 20) встановив обов`язок власників землі та землекористувачів виготовляти землевпорядну документацію для певних цілей, таких як розробка документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; організація нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою, що передбачає розробку відповідних проєктів, які погоджуються та затверджуються уповноваженими органами. А Державний акт на право постійного користування КНПП виданий ще в грудні 2001 року.

Таким чином, експертний висновок №3506 судової земельно-технічної експертизи від 09.12.2015 року не є належним і достатнім доказом у справі, тому доводи апеляційної скарги адвоката Селяніна В.О. щодо неправомірного відхилення судом висновків даної експертизи не можна прийняти до уваги.

Згідно з інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта нерухомого майна №377623501, 377627096, 377622859, 377625532, 37624735 від 08.05.2024 року у Державному реєстрі речових прав наявні відомості про державну реєстрацію обтяження земельних ділянок із кадастровим номером :03:008:0153 площею 0,5000 га, власником якої є ОСОБА_2 ; :03:008:0165 площею 0,6700 га власником якої ОСОБА_12 ; :03:008:0164 площею 0,6500 га власником якої вказаний ОСОБА_3 на підставі постанови старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області від 14.02.2012 року про заборону вчинення певних дій щодо земельної ділянки - об`єкту злочинного посягання та передачу земельної ділянки на відповідальне збереження у кримінальній справі №333551 від 11.01.2012 року. Відомості про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно відсутні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом, вказав, що спірні земельні ділянки розташовані у межах земель природно-заповідного фонду, які перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП, відносяться до земель державної форми власності та вибули з володіння постійного землекористувача без їх вилучення у встановленому законом порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п.7 ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст.41 Конституції України та ст. 319 ЦК України право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ст.ст.317-318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.324 цього Кодексу земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України(надалі-ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст.2 ЗК України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною другою ст.20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель(ст.21 ЗК України).

За змістом ст.ст.43,44 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до ст.45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Положеннями ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно п. «в» ч.3 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать: землі під об`єктами природно-заповідного

фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою включає в себе право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно положень ст.ст.125,126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чим право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Пунктом 12 «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з п.2 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

06.09.2012 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VІ (далі Закон №5245-VІ), який набрав чинність 01.01.2013 року.

Відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень Закону №5245-VІ у державній власності залишаються землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» №2456-XII від 16.06.1992 року(надалі-Закон №2456-XII) національні природні парки належать до природно-заповідного фонду України.

Частиною першою ст.4 Закону №2456-XII передбачено, що території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.

Згідно із ч.ч.3,4 ст.7 Закону №2456-XII на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Межі території та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж території та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст.9 Закону №2456-XII території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Частинами 1-3 ст.20 Закону №2456-XII передбачено, що національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

Згідно з частинами 1, 2 ст.21 Закону №2456-XII на території національних природних

парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням: заповідна зона - призначена для охорони та відновлення найбільш цінних природних комплексів, режим якої визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників; зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони; зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку, тут забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов`язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації; господарська зона - у її межах проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників. На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.

Відповідно до ч.1 ст.53 Закону №2456-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.

Відповідно до ст.54 Закону №2456-XII ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку.

Положеннями ст.141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2,10 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів

на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст.150 ЗК України землі природно-заповідного фонду належать до особливо-цінних земель. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у державній, комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, зокрема для будівництва житла, був можливим тільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що Карпатський НПП створено на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 03.06.1980 року № 376, пунктом 2 якої затверджено межі парку згідно з додатком до постанови.

Передача земель та встановлення меж Карпатського НПП проведено з дотриманням діючого на той час Земельного кодексу УРСР, затвердженого Законом УРСР від 08.07.1970 року.

У 2001 році проведено інвентаризацію земель Карпатського НПП, у ході проведення якої межі Карпатського НПП було погоджено із Яремчанською міською радою Івано-Франківської області, що підтверджується відповідним актом від 22.10.2001 року, який серед інших посадових осіб підписано й колишнім міським головою м. Яремче.

За результатами інвентаризації земель Карпатського НПП складено Технічний звіт по інвентаризації земельної ділянки з метою виготовлення державного акту на право постійного користування Карпатському НПП на території Яремчанської міської ради та внесено межі парку в Геодезичний журнал окружної межі Карпатського НПП.

Рішенням Яремчанської міської ради від 27.12.2001 року №189-3/2001 «Про затвердження матеріалів інвентаризації Карпатського національного природного парку», яке на час розгляду справи є чинним, затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП загальною площею 31381,11 га, в тому числі на території м. Яремче 3592,69 га та 29.12.2001 року видано КНПП державний акт серії ІІ-ІФ № 002766 на право постійного користування земельною ділянкою площею 3592,69 га у межах згідно з планом землекористування на території Яремчанської міської ради для природно-заповідного використання у якому зазначено, що він зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000052.

Доказів того, що вказаний державний акт на момент розгляду справи в установленому порядку визнаний недійсним чи скасований, матеріали даної справи не містять.

Статус Карпатського НПП як об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення підтверджується постановою Ради Міністрів УРСР №376 від 03.06.1980 року про його створення, та Положенням про Карпатський національний природний парк у чинній редакції, що затверджене наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №99 від 31.08.2020 року.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 2.1 Положення «Про Карпатський національний природний парк», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №99 від 31 серпня 2020 року Карпатський національний природний парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання, є юридичною особою, має самостійний баланс і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні.

Парк створено з метою збереження типових природних комплексів Чорногори та Горган, організації туризму, а також проведення наукових досліджень і пропаганди знань по охороні природи.

Основними завданнями діяльності Карпатського НПП є: -збереження та відтворення цінних природних та історико- культурних комплексів і об`єктів на його території, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списків; -створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів парку;-організація та здійснення науково-дослідних робіт, у тому числі з вивчення природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розроблення та впровадження наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища, відтворення окремих видів флори та фауни, відновлення порушених екосистем, управління та ефективного використання природних ресурсів, організації та проведення моніторингу ландшафтного та біологічного різноманіття; -проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Згідно з п.1.7 Положення відповідно до матеріалів Проекту організації території, загальна площа парку складає 50495 га, в тому числі 38322 га земель, які передано парку у постійне користування та 12173 га земель, що включені до його складу без вилучення у землекористувачів. З урахуванням розширення території парку його загальна площа становить 50513,4638 га.

Висновком проведеної у кримінальній справі №333551 експертизи від 25.02.2012 року підтверджується, що передані у приватну власність ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,5000 га та 1,3200 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 , розташовані у кварталі № НОМЕР_1 , частково у виділах №36, №42 та №46 Ямнянського ПНДВ та відносяться до земель природно-заповідного фонду, які перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП.

Кримінальна справа про обвинувачення начальника Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України(судовий №354/471/13-к) закрита на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році».

В силу вимог ст.44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності у випадках визначених цим Кодексом підлягають особи, які вчинили відповідне кримінальне правопорушення, тому судом першої інстанції правильно зауважено, що посилання представників відповідача ОСОБА_2 на зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_5 у ході судового розгляду даної справи не спростовує факт вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, що мало своїм наслідком незаконну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельних ділянок загальною площею 1,82 га, які входили до складу Карпатського НПП та знаходились на території Ямнянського ПНДВ.

Жодних рішень про зміну меж, площ, категорій земель чи скасування статусу Карпатського НПП відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства не приймалося, доказів вилучення зі складу парку будь-яких земельних ділянок на території міста Яремче суду не було надано.

Спірні земельні ділянки площею 1,32 га та 0,5000 га передані у приватну власність ОСОБА_3 у порядку встановленому ст.149-150 ЗК України в постійного землекористувача не вилучалися, а тому Яремчанська міська рада на момент ухвалення оскаржуваних рішень від 13.09.2009 року про затвердження матеріалів вибору земельних ділянок та від 21.01.2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність не була уповноважена розпоряджатися зазначеними ділянками на користь відповідача.

Суд першої інстанції врахував, що передача органом місцевого самоврядування спірних земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства із визначенням їх категорії за основним цільовим призначенням як земель сільськогосподарського призначення призвела до протиправної зміни цільового призначення земель та фактичної зміни меж Карпатського НПП в частині її зменшення.

Відповідачами у ході судового розгляду не надано суду будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на спростування факту розташування спірних земельних ділянок у межах Карпатського НПП.

В свою чергу Державний акту на право постійного користування землею серії І-ІФ № 002766, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 29.12.2001 за № 000052, Технічний звіт по інвентаризації земельних ділянок з метою виготовлення державного акту на право постійного користування Карпатському національному природного парку на території Яремчанської міської ради (виготовлено Карпатським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру, КГК 10.0009-Д, згідно Договору №233) та матеріали лісовпорядкування 2001 році (у тому числі Геодезичний журнал, який є частиною матеріалів лісовпорядкування) містять відомості про межі земельних ділянок парку. А в висновку експертизи від 25.02.2012 року, проведеної на підставі постанови про призначення комплексної земельно-лісовпорядної експертизи старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області по матеріалах кримінальної справи №333551 спеціалістами, які визнані експертами: інженером-таксатором другої категорії Львівської державної лісовпорядної експедиції; заступником начальника відділу лісового господарства Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, зазначено, що за матеріалами лісовпорядкування Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП земельна ділянка площею 0,5000 га, яка була надана у приватну власність ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , розташована на південно-східній частині кварталу №4, частково у виділах №42 та №36. Відповідно до обстеження вказаної земельної ділянки в натурі, виявлено, що вона вкрита насадженнями природного походження: ялина, сосна, при цьому середній вік насаджень 50 років, середня висота насаджень 24 метра, в кількості до 7 тисяч на гектарі, має крутизну схилу до 10 градусів та відноситься до земель природно-заповідного фонду Карпат.

А згідно з матеріалами лісовпорядкування Ямнянського природоохоронного науково- дослідного відділення Карпатського НПП земельна ділянка площею 1,3200 га, яка була надана у приватну власність ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , розташована в південно-східній частині кварталу №4, частково у виділах №36 та №46, та відноситься до земель природно-заповідного фонду Карпатського НПП.

Отже, земельні ділянки, що були надані у власність ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ №576677 площею 0,5000 га та серії ЯИ №576680 площею 1,32 га по АДРЕСА_1 , знаходяться у кварталі № НОМЕР_1 виділах № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення Карпатського НПП згідно з матеріалами лісовпорядкування від 2001 року, виконаними Комплексною експедицією Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання - є землями лісогосподарського призначення.

Як вже зазначалося вище, відповідно до Схеми розташування земельних ділянок ОСОБА_3 , земельні ділянки із кадастровим номером :03:008:0152 площею 1,3200 га та кадастровим номером :03:008:0153 площею 0,5000 га всією площею накладаються на земельні ділянки Карпатського НПП.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наданими доказами у справі достатньо підтверджується факт належності спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду, які входять до складу території Карпатського НПП (Ямнянське ПНДВ), який є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, та перебувають у постійному користуванні парку відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002766 від 29.12.2001 року, що є чинним.

За загальним правилом цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17, від 15.10.2019 року у справі №911/3749/17, від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18, від 01.02.2020 року у справі №922/614/19).

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи, що на момент передачі земельних ділянок загальною площею 1,82 га, які розташовані по АДРЕСА_1 у приватну власність відповідачу ОСОБА_3 , вказані ділянки відносились до земель природно-заповідного фонду, переданих у постійне користування Карпатському НПП, питання щодо їх вилучення в установленому законом порядку Верховною Радою України не вирішувалось, а передача у приватну власність відбулась внаслідок вчинення кримінального правопорушення, всупереч встановленій законом процедурі, за рішенням органу місцевого самоврядування, який не був наділений відповідними повноваженням щодо розпорядження ними без попереднього погодження із Верховною Радою України, що одночасно потягнуло за собою протиправну зміну їх цільового призначення, суд першої інстанції прийшов до цілком правильного висновку про те, що рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №379-27/2009 від 13.10.2009 року, в частині затвердження матеріалів вибору земельної ділянки площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (п.3.10) та рішення №406-29/2010 від 21.01.2010 року в частині затвердження проекту земелустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та передачу їх у приватну власність(п.п.6.40, 6.40.1) є незаконними, а право держави на вказані земельні ділянки не припинилося.

Із урахуванням вищенаведеного незаконними є видані ОСОБА_3 на підставі рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №379-27/2009 від 13.10.2009 року державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №576680 та ЯИ № 576677 від 04.06.2010 року та серії ЯИ №787088 та ЯИ №787087 від 06.09.2010 року.

Також суд зауважував, що у вказаних державних актах зазначено, що вони видані на підставі рішення Яремчанської міської ради №379-27/2009 від 13.10.2009 року, яким було лише затверджено матеріали вибору земельних ділянок, в той час як правовою підставою передачі вказаних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 слугувало рішення Яремчанської міської ради №406-29/2010 від 21.01.2010 року, а отже вказані державні акти вже на момент їх видачі містили недостовірну інформацію.

Відповідачі в ході судового розгляду не спростували такі висновки.

Відсутність спрямованого на відчуження спірних земельних ділянок рішення повноважного органу виконавчої влади означає, що держава як власник, не виявляла волю на вилучення та передачу у приватну власність вказаних земельних ділянок та свідчить про те, що первісний набувач ОСОБА_3 , в установленому законом порядку не набув право власності на спірні земельні ділянки та відповідно не був наділений належними повноваженнями щодо її подальшого відчуження шляхом укладення договорів купівлі-продажу із ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції враховував також те, що ОСОБА_3 , не мав перешкод у доступі до законодавства, у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що за своїм цільовим призначенням передані йому у власність ділянки площею 1,32 га та 0,50 га не відносяться до земель сільськогосподарського призначення призначених для ведення особистого селянського господарства, а перебувають у межах території Карпатського НПП і є землями природно-заповідного фонду, які не підлягають передачі у приватну власність, що ставить добросовісність поведінки відповідача під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Висновком проведеної у кримінальній справі №333551 експертизи від 25.02.2012 року підтверджується, що вказані ділянки на момент проведення експертизи були вкриті насадженнями природного походження, а саме: ялина звичайна(смерека) та сосна звичайна, середній вік яких 50-60 років, а середня висота 24-25 метрів, тобто залишались залісненими. Це спростовує твердження всіх апелянтів про те, що ОСОБА_3 не мав сумніватися в правомірності виділу йому спірної землі як земельної ділянки сільськогосподарського призначення з урахуванням погоджень всіх державних органів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 року у справі №522/12901/17-ц, від 02.07.2019 року у справі №48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 року у справі №910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 року у справі №922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України).

Так, відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1,2 ст.152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц вказала, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові.

У постанові від 20.06.2023 року у справі №554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону №2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22.05.2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 07.04.2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)). За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов».

У постанові від 20.06.2023 року у справі №633/408/18 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 року у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 року у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04.07.2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

У даній справі мета прокурора спрямована на відновлення власником володіння спірними земельними ділянками, що також слідує зі змісту первісно заявлених у справі позовних вимог, в той час як подальша зміна предмету позову була зумовлена зміною чинної судової практики.

Виходячи з мети позову, який заявив прокурор, і його обґрунтування, заявлені у даній справі в порядку ст.49 ЦПК України, позовні вимоги про витребування у відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,6500 га із кадастровим номером :03:008:0164, площею 0,6700 га із кадастровим номером :03:008:0165, площею 0,5000 га із кадастровим номером :03:008:0153 в користь держави в особі Карпатського НПП слід розуміти як вимогу про зобов`язання відповідачів повернути вказані земельні ділянки у користь держави в особі постійного землекористувача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі №179/36/22 ( провадження №61-10371св23).

Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках неодноразово зазначала про те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про визнання недійсним державного акта, скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови від 07.11 2018 року у справі № 488/5027/14-ц , від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13, від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

У постанові від 20.06.2023 року у справі №633/408/18 Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що вимогу про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність за певних умов можна розглядати як вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме це рішення створює відповідні перешкоди.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)».

Відтак, з урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, враховуючи те, що відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на момент розгляду справи не проведено державну реєстрацію права власності на придбані ними спірні земельні ділянки, суд першої інстанції правильно вказував, що ефективним та належним способом захисту порушеного права у даному випадку буде визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ №576680 від 04.06.2010 року, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:008:0153, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернути земельні ділянки площею 0,6500 га із кадастровим номером :03:008:0164, площею 0,6700 га із кадастровим номером :03:008:0165, площею 0,5000 га із кадастровим номером :03:008:0153, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у користь держави в особі постійного землекористувача Карпатського НПП.

У задоволенні заявлених вимог про визнання незаконними та скасування рішень Яремчанської міської ради Івано-Франківської №379-27/2009 від 13.10.2009 року, яким затверджено матеріали вибору земельної ділянки площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та №406-29/2010 від 21.01.2010 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,32 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та передано їх у власність суд відмовив. В цій частині рішення ніким не оскаржується.

Також не підлягає до задоволення заявлена позовна вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №576680 від 04.06.2010 року виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,32 га, оскільки матеріалами справи підтверджується, що вказана земельна ділянка на підставі заяви відповідача №471 від 13.07.2010 року була розділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,6500 га та 0,6700 га на які 06.09.2010 року ОСОБА_3 були видані нові державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме: серії ЯИ №787088 на ділянку площею 0,6500 га, кадастровий номер :03:008:0164 та серії ЯИ №787087 на ділянку площею 0,6700 га із, кадастровий номер :03:008:0165, оскільки з моменту поділу вказаної земельної ділянки оскаржуваний державний акт втратив свою чинність, і такі висновки суду теж ніхто з сторін не оскаржує.

При вирішенні спору суд першої інстанції також оцінив критерії і необхідність пропорційності втручання у право відповідачів на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами.

Як очевидно з обставин справи, і орган місцевого самоврядування, і первісний набувач знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передання й отримання у приватну власність земельних ділянок на території Карпатського НПП для вищевказаної мети.

Суд встановив, що Карпатський НПП став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин, режим території зазначеного парку і встановлені обмеження унеможливлюють використання спірної земельної ділянки за цільовим призначенням сільськогосподарським (для випасання худоби і сінокосіння). Повернення земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цієї ділянки. Дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу такої ділянки є необхідною умовою її використання з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і зокрема частині системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. З огляду на вказане у втручанні держави у право мирного володіння відповідачів спірними землями для їх використання на свій розсуд на території об`єкта природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами. Така мета переважає приватні інтереси відповідачів у збереженні контролю за цією ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 вказала, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, зокрема те, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії особливо цінних земель природно-заповідного фонду, які перебувають у власності держави та вибули з володіння постійного землекористувача поза його волею на підставі протиправного рішення органу місцевого самоврядування, який не був наділений відповідними повноваженнями щодо розпорядження зазначеною категорією земель, без попереднього її вилучення у постійного землекористувача, суд правильно вважав допустимим втручання в право власності відповідачів фізичних осіб критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Доказів щодо наявності на спірних земельних ділянках житлової забудови чи іншого нерухомого майна матеріали справи не містять.

Судом справедливо зазначено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як кінцеві добросовісні набувачі не позбавлені можливості відновити свої права шляхом заявлення вимог про відшкодування збитків.

Доводи апеляційної скарги адвоката Селянина В. про відсутність повноважень прокурора на представництво інтересів держави в інтересах КНПП у даній справі були предметом аналізу суду першої інстанції.

На час звернення прокурора у 2013 році до суду з позовом в інтересах Карпатського національного природного парку у цій справі, правовий статус органів прокуратури було визначено статтями 121-123 Конституції України та Законом України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ).

Так, стаття 121 Конституції України передбачала, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян; нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Отже, нормами Конституції України як нормами прямої дії покладалося на прокуратуру України, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах та форму його здійснення (частина п`ята статті 36-1 Закону № 1789-XII).

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом України в ухвалі від 04 лютого 2009 року у справі № 270727св08 та постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 753/16787/15-ц.

Згідно із частиною другою статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 липня 2015 року) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Ключовим під час з`ясування питання щодо наявності повноважень прокурора на представництво інтересів держави є доведення ним порушення інтересів держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 наголошено на тому, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Отже, прокурор, який звертався до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначав, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовував необхідність їх захисту, а також зазначав орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначав про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набував статусу позивача.

Подібні правові висновки щодо застосування статті 36-1 Закону № 1789-XII викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 2-5633/11, від 23 липня 2020 року у справі № 902/862/15, від 17 вересня 2020 року у справі № 922/1699/15, від 01 вересня 2021 року у справі № 904/4933/15 та від 08 червня 2022 року у справі № 372/266/15-ц.

Чинний на час звернення прокурора до суду з позовами в цій справі Закон № 1789-XII не передбачав будь-яких заборон (обмежень) на звернення прокурора до суду з позовами про захист інтересів держави в особі державних компаній (підприємств).

Таким чином, звернення прокурора до суду в інтересах Карпатського національного природного парку в даній справі відповідало положенням Конституції України та Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру».

Також судом були перевірені доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що прокурор не довів підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема, Міністерства захисту довкілля. На вказані заперечення судом першої інстанції аргументовано надано відповідь, з доводами суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наведених у рішенні підстав.

Позов був поданий до суду прокурором м. Яремче у січні 2014 року в порядку ч.2 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру»(в редакції Закону від 05.11.1991 року).

Відповідно до ч.1 ст.55 ЦПК України підставою процесуального правонаступництва є припинення юридичної особи .

Статтею 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації)злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до ч.4 ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що перебувають у відкритому доступі, Івано-Франківська обласна прокуратура зареєстрована 05.11.1991 року за кодом . Записи про припинення діяльності чи організацію даної державної установи відсутні.

Прокуратура м.Яремче діяла без статусу юридичної особи, а з набранням чинності 15.07.2015 року Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII відбулася зміна найменування територіальних підрозділів органів прокуратури Івано-Франківської області, зокрема вказана прокуратура була перейменована на Надвірнянську місцеву прокуратуру Івано-Франківської області, яка у подальшому була перейменована на Надвірнянську окружну прокуратуру Івано-Франківської області у зв`язку із чим підстави для процесуального правонаступництва у даній справі відсутні, що дає підстави для відхилення доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про порушення судом норм процесуального права у зв`язку із відсутністю процесуального рішення стосовно правонаступництва позивача у справі.

Не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду і доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Корповської Л. про порушення судом процесуальних прав відповідача стосовно його повідомлення про розгляд справи.

Частиною другою статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вказане положення кореспондується з вимогами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно

до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Положеннями статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Вставлено, що на судове засідання 30 грудня 2024 року направлялась повістка про виклик ОСОБА_3 18 грудня 2024 року, що підтверджується даними Трекінгового відстеженням №734 (9а.с.225 Т.8).

В матеріалах справи міститься конверт з відомостями трекінгу №734, який повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (Т.9 а.с.61).

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою, колегія суддів з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 належним чином був повідомлений про дату судового розгляду.

Відповідно, доводи апеляційної скарги про те, що судом не було дотримано обов`язок повідомити сторону про місце, дату та час розгляду справи, та були порушені права відповідача на справедливий суд, спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення вимогам законності та обґрунтованості відповідає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскарженого рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні скарги відповідачів задоволенню не підлягають.

Оскільки апеляційні скарги не підлягають задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок апелянтів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Селяніна Валерія Олександровича, представника ОСОБА_2 - адвоката Масюк Людмили Михайлівни, представника ОСОБА_3 - адвоката Карповської Лади Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М.Луганська