Справа № 703/39/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Тимошенко Д.А.

представника позивача Камінської М.І.

представника відповідача Терещенка С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аналітик Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних,

встановив:

ТОВ "Аналітик Фінанс" звернулось до суду з позовом в якому просить, з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову, стягнути з ОСОБА_1 за Кредитним договором № 014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року 3 % річних в розмірі 723248 грн. 84 коп.

В обґрунтування позову зазначило, що 28 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ТОВ «Аналітик Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №014/1179/74/1160, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця кредитні кошти в розмірі 222900 доларів США строком користування до 28 грудня 2019 року зі сплатою 14,00 % річних.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позикодавця до суду.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі №703/1137/14-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47269,59 дол. США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46730,03 дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373513 грн. 13 коп., та пені в розмірі 539,56 дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4312 грн. 70 коп., а також 654 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним Рішенням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Апеляційного суду Черкаської області за захистом свого порушеного права шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 березня 2015 по справі № 703/1137/14-ц апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року в розмірі 4861617,40 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1603822,79 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 826985,91 грн. та пені в розмірі 2430808,70 грн. та судові витрати в розмірі 5481 грн.

Однак, станом на даний час рішення суду відповідачем не виконано. Оскільки відповідачем рішення Апеляційного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року по справі № 703/1137/14-ц не виконано, ТОВ "Аналітик Фінанс", посилаючись на порушення своїх прав просив суд стягнути з відповідача на його користь 3 % річних за період з 12 березня 2020 року та до дати введення на території України військового стану - 24 лютого 2022 року в розмірі 723248 грн. 84 коп.

13 серпня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Терещенка С.І., в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення на позов обгруновує тим, що позовні вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_1 3% річних за кредитним договором № 014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року з ПАТ Райфайзен Банк Аваль вже були предметом розгляду в тому числі у касаційній інстанції по справі № 703/1767/18 провадження № 22-ц/821/255/21 за позовом ТОВ Фінансова компанія Гефест про стягнення заборгованості за кредитом. Право вимоги по вказаному кредитному договору у ТОВ Фінансова компанія Гефест придбав позивач ТОВ Аналітик Фінанс. В позові ТОВ Фінансова компанія Гефест було відмовлено рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року.

Усі судові справи з приводу кредитного договору з ПАТ Райфайзен Банк Аваль і переуступлення прав вимоги по цьому договору численним колекторським компаніям закінчилися 24 березня 2021 року. Виконавче провадження по сплаті боргу згідно виконавчого листа № 703/1137/14ц, 2/703/478/14 від 22 жовтня 2015 року Смілянського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Райфайзен Банк Аваль 381479 грн. 83 коп. боргу закінчене, в зв`язку з повним фактичним виконанням.

ОСОБА_1 виконав рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі № 703/1137/14-ц, яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року і стосувалося стягнення з нього визначеного рішенням суду боргу в національній валюті України.

16 вересня 2021 року ТОВ Аналітик Фінанс на підставі договору купівлі продажу придбало у ТОВ Фінансова компанія Гефест право вимоги за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року з ПАТ Райфайзен Банк Аваль, а тому ТОВ Аналітик Фінанс не є правонаступником ПАТ Райфайзен Банк Аваль.

ТОВ Фінансова компанія Гефест придбало вказані права вимоги у ТОВ Фінансова компанія Авістар, якій рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року справа № 703/1767/18 в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. При цьому, апеляційну скаргу на це рішення подавав вже представник ТОВ Фінансова компанія Гефест. Апеляційна скарга залишена без задоволення, рішення місцевого суду залишено без змін. В постанові Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року по справі № 703/1767/18 провадження № 22-ц/821/255/21 викладені всі обставини пов`язані з кредитним договором № 014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року. В тому числі з приводу трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання по оплаті відсотків за користування кредитом і застосування строку позовної давності. Тобто вказані позовні вимоги до ОСОБА_1 вже були предметом розгляду і з їх приводу існує рішення суду яке набрало законної сили.

В зв`язку з цим є помилковими твердження позивача ТОВ Аналітик Фінанс щодо перебігу строку позовної давності, оскільки придбаваючи у ТОВ Фінансова компанія Гефест прав вимоги за кредитним договором № 014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року з ПАТ Райфайзен Банк Аваль позивачу було відомо, що виконавче провадження по сплаті боргу закінчене 29 січня 2018 року в зв`язку з повним фактичним виконанням.

Оскільки у липні 2009 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, а тому припинилося право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Ухвалою судді від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін.

09 липня 2024 року суд виніс заочне рішення, яким частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аналітик Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних.

09 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 09 липня 2024 року.

Ухвалою судді від 31 липня 2025 року скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2024 року по справі №703/39/24 і призначино справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника ТОВ "Аналітик Фінанс" про зміну підстав позову від 22 вересня 2025 року.

Ухвалою від 18 листопада 2025 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Терещенко С.І. позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись із матеріалами справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 014/1179/74/1160, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця кредитні кошти в розмірі 222900 доларів США строком користування до 28 грудня 2019 року зі сплатою 14,00 % річних.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі № 703/1137/14-ц позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47269,59 дол. США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46730,03 дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373513 грн. 13 коп., та пені в розмірі 539,56 дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4312 грн. 70 коп., а також 3 654 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року по справі №703/1137/14-ц апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1179/74/1160 від 28 грудня 2006 року в розмірі 4861617,40 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1603822,79 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 826985,91 грн. та пені в розмірі 2430808,70 грн. та судові витрати в розмірі 5481 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 липня 2015 року по справі № 703/1137/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 26 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року по справі №22-ц/793/2347/15 апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відхилено, рішення залишено без змін.

Отже судом встановлено, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі № 703/1137/14-ц набрало чинності 06 жовтня 2015 року.

На виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі № 703/1137/14-ц стягувачу 22 жовтня 2015 року було видано виконавчий лист.

16 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ТОВ "Аналітик Фінанс" було укладено договір №16092021 купівлі продажу прав вимоги.

Згідно додатку №1 до договору №16092021 купівлі продажу прав вимоги від 16 вересня 2021 року ТОВ "Аналітик Фінанс" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 грудня 2006 року №014/1179/74/1160.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як вбачається з виконавчого листа, що виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області від 22 жовтня 2015 року по справі № 703/1137/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 47269,59 дол. США, що складається із заборгованості за відсотками в розмірі 46730,03 дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 373513 грн. 13 коп., та пені в розмірі 539,56 дол. США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 4312 грн. 70 коп., а також 3654 грн. судового збору, виконавче провадження 29 січня 2017 року закінчено відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», як фактично виконане в повному обсязі.

Отже, ОСОБА_1 виконав рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі № 703/1137/14-ц, яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 виконав рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року по справі № 703/1137/14-ц про стягнення з нього 373513 грн. 13 коп. заборгованості за відсотками, 4312 грн. 70 коп. пені, а також 3654 грн. судового збору, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову ТОВ «Аналітик Фінанс» відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідача на його користь сплаченого ним судового збору.

Щодо питання розподілу судових витрат, понесених відповідачем, а саме стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, представником відповідача Терещенком С.І. на підтвердження судових витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату наданої йому правничої допомоги, надано наступні докази: копію ордеру на надання правничої допомоги, квитанцію №10/25 від 03 лютого 2026 року про оплату ОСОБА_1 33000 грн. адвокату Терещенку С.І. за надання правничої допомоги по справі №703/39/24, акт виконаних робіт з розрахунком витрат за надання правничої допомоги від 03 лютого 2026 року.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені ч.3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 826/15063/18.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем було документально доведено, що ним понесено витрати на правничу допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 33000 грн. Однак, враховуючи пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, категорію та складність справи, по якій наявна узгоджена та усталена судова практика, підстав відмови у позові, а також враховуючи заперечення представника позивача щодо розміру відшкодування та клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність часткового стягнення на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши їх у сумі 15000 грн. з позивача.

Керуючись ст. 598, 599, 1049, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аналітик Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (01054, місто Київ, вул. Дмитрівська (Шевченківський р-н), будинок 56-А, офіс 26, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 15000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня отримання повного судового рішення.

Головуючий: В. О. Прилуцький