Справа 206/5859/25
Провадження 2/206/359/26
20 січня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Задорожній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ахбікокейбізюгру» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, -
20 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ахбікокейбізюгру» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, яка обґрунтована тим, що він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп сервіс» (на теперішній час назва «Ахбікокейбізюагру») (далі - Відповідач) з 14 листопада 2023 року по 11 липня 2025 року. Звільнений за угодою сторін, що підтверджується записами в трудовій книжці.
При звільненні відповідач остаточно не розрахувався із позивачем по виплатам всіх належних сум, а саме заробітної плати за період з травня по липень 2025 року та за невикористану щорічну відпустку за 2024 рік. Останнє зарахування заробітної плати відповідно до банківської виписки АТ «ОТПБанк» від 22.09.25р. було здійснено 03.06.2025 року за квітень 2025 року у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 45 коп. Отже при звільненні відповідач не провів із позивачем остаточний розрахунок, не виплатив заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2024 рік. Позивач був звільнений з підприємства відповідача 11.07.2025 р., а остаточний розрахунок при звільненні з позивачем, відповідач так і не здійснив та не виплатив йому нараховану заробітну плату за період з травня 2025 року по липень 2025 року.
Таким чином при звільнені відповідач, не провів розрахунок по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 рік, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України. Позивачу не було виплачено всіх сум, які повинні були бути виплачені в обов?язковому порядку при звільненні.
Крім того, оскільки з дня звільнення відповідач не сплатив заробітну плату та грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 рік, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 11 липня 2025 року.
21 жовтня 2025 року ухвалою суду позов було залишено без руху.
29 жовтня 2025 року від позивача на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2025 року надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року у ТОВ «Ахбікокейбізагру» було витребувано належним чином завірені копії документів, а саме: наказу про прийом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на роботу до ТОВ «Ахбікокейбізюагру»; наказу про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); довідку про нараховану (сплачену) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату за період з 01 березня 2025 року по день його звільнення; довідку про розмір нарахованих (сплачених) сум, належних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); довідку про розмір середнього заробітку для розрахунку виплат за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вказана ухвала залишилась без виконання.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 14.11.2023 року по 11.07.2025 рік, що підтверджується копією трудової книжки.
Згідно з довідки ОК-7, розмір заробітної плати позивача яка йому нарахована та не виплачена за період з травня 2025 року по липень 2025 року становить 41 386,65 грн..
Крім цього з довідки ОК-7 та банківської виписки за березень місяць 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано 14 045,90 грн. та фактично отримано заробітну плату за вирахуванням податків в сумі: 10 815,34 коп.. За квітень місяць 2025 року було нараховано 15 585,00 грн. та фактично отримано заробітну плату за вирахуванням податків в сумі: 12 000,45 грн.
Тобто з двох останніх місяців, за які ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата, його середній заробіток складає: 29 630,90 грн., згідно наступного розрахунку: 14 045,90 грн. (заробітна плата за березень 2025року) + 15 585,00 грн. (заробітна плата за квітень 2025 року) = 29 630,90 грн. (заробітна плата за два останні місяці її сплати (березень, квітень 2025 року) : 2 (два місяці) = 29 630,90 грн. (середній заробіток).
Середньоденна заробітна плата складає: 689,00 грн., згідно наступного розрахунку 14 045,90 грн. (заробітна плата за березень 2025року) + 15 585,00 грн. (заробітна плата за квітень 2025 року): 43 (кількість робочих днів в березні і квітні місяцях 2025 року) = 689,00 грн..
Отже за період з 1 травня по 11 липня 2025 року відповідач заборгував нараховану та невиплачену заробітну плату у розмірі 41 386,65 грн..
Як стверджує позивач, вищевказана сума заборгованості по заробітній платі відповідачем не сплачена. Доказів, які б могли спростувати вказані обставини матеріали справи не містять.
Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Розмір компенсації за невикористану відпустку визначається шляхом множення кількості днів щорічної невикористаної відпустку на середню заробітну плату.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Судом встановлено, що позивачу у 2024 році мав право на щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні, яка ним не була використана, у зв`язку з чим при звільненні підлягала компенсації.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Згідно з абзацом 1 пункту 7 Розділу IV Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Таким чином, компенсація за невикористану щорічну відпустку за 2024 рік розмір якої складає 16 536,00 грн. (24 дні основної щорічної відпустки 689,00 грн. = 16 536,00 грн.).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені Колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати в розмірі 41 386,65 грн., середній заробіток за час затримки в розрахунку у розмірі 44 785,00 грн., та 16 536,00 грн. невиплаченої грошової компенсації за використану щорічну відпустку позивача за 2024 рік.
Крім того, за приписами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Оскільки у день звільнення Відповідач не провів належну виплату Позивачу заробітної плати при звільненні слід дійти висновку про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем за період з 11 липня 2025 року по 10 жовтня 2025 року складає: 44 785,00 грн. виходячи з наступного розрахунку: 689,00 грн. (середньоденна заробітна плата) х 65 робочих днів (робочі дні з 11.07.2025р. по 10.10.2025р.) = 44 785,00 грн..
Отже Відповідачем було допущено тривале та грубе порушення прав позивача на належну оплату праці, а тому цей позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 44, 94, 115, 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Керуючись ст. 47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.4,12,13, ,89,141,258, 259,263-265,274,279,280,282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ахбікокейбізюгру» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за
письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук