Справа № 309/3388/25
Провадження № 2-з/309/1/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Піцура Я.Я.,

за участі секретаря судового засідання Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст заяву представника позивача Човганина М.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою ОСОБА_2 усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У позовній заяві просить: зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача кадастровий номер :01:001:0066, адреса АДРЕСА_1 , шляхом відновлення ширини дороги загального користування що прилягає до земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2 , у межах визначених кадастровим планом та технічною документацією із землеустрою, а саме демонтувати огорожу та ворота встановлені відповідачем на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0122, які виходять за межі цієї земельної ділянки та територію дроги загального користування.

Позов обґрунтовано тим, що вона є власником будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0066, адреса АДРЕСА_1 . Відповідач власником сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0122, за адресою АДРЕСА_2 .

Під час встановлення відповідачем стаціонарної огорожі відбулася самовільна зміна меж його земельної ділянки, у результаті чого фактично зайнято частину земельної ділянки загального користування. Це призвело до звуження проїзної частини, перешкоджає проїзду транспорту, утому числі екстрених служб.

Позивачка зверталася до Горінчівської сільської ради однак належного захисту її прав отримано не було.

Посилаючись на викладене та приписи ст.ст.152, 158, 212 ЗК України та ст. 16 ЦК України, просить позов задовольнити.

Ухвалою Хустського районного суду від 12.11.2025 року призначено у даній справі земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Корчинському Руслану Богдановичу.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Чи відповідають фактичні межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , технічній документації та кадастровому плану?

2. Чи мало місце зміщення відповідачем ОСОБА_2 меж та зайняття частини земель загального користування (дороги)?

3. Чи створює встановлена огорожа ОСОБА_2 умови, що загрожують пошкодженню житлового будинку та воріт ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ?.

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

12.02.2026 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, заборони Горінчівській сільській раді приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідача, та заборони державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного земельного кадастру відомості та зміни щодо земельної ділянки відповідача. Заява обґрунтована тим, що після призначення судом експертизи відповідач подав до Горінчівської сільської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (стара адреса АДРЕСА_2 ). У разі прийняття такого рішення можуть бути встановлені нові межі земельної ділянки та внесені зміни до Державного земельного кадастру, що у свою чергу змінить правовий та фактичний стан предмета спору, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У зв`язку з поданням даної заяви, зважаючи на встановлені ч.1 ст. 153 ЦПК України, строки її розгляду, провадження у справі було відновлено.

З даного приводу суд зазначає наступне.

У відповідності до положень частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 рокуу справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що:

"38. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах № 914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.

40. Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: "Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом".

41. Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

42. Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

45. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

57. Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні.

63. У справі № 910/8298/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду з посиланням на правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, зазначив: "У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду".

У даному випадку позивачем пред`явлено позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу огорожі та воріт, встановлених відповідачем на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0122, які виходять за межі цієї ділянки на територію дороги загального користування. Тобто предметом спору є питання щодо відповідності фактичних меж земельної ділянки відповідача (внаслідок встановлення ним паркану та воріт) технічній документації та кадастровому плану. І з цього приводу судом було призначено відповідну земельно-технічну експертизу. З долучених до заяви про забезпечення позову документів убачається, що після ініціювання позивачем позову та призначення судом експертизи, відповідач подав до Горінчівської сільської ради заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0122, тобто ініціював питання щодо зміни меж спірної земельної ділянки. Вказане у свою чергу може призвести до зміни фактичного стану предмету спору, що може мати наслідком неможливість позивача захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Отже наявні підстави для забезпечення позову у вигляді заборони відповідним органам вносити (затверджувати) зміни щодо меж земельної ділянки відповідача.

Вжиття таких заходів забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.

При цьому такі заборони не є втручанням у дискреційні повноваження органів влади, стосуються виключно предмету спору, є тимчасовими заходами та спрямовані на забезпечення виконання судового рішення.

У зв`язку суд вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Горінчівській сільській раді Хустського району Закарпатської області приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим :01:001:0122 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим :01:001:0122 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Допустити ухвалу до негайного виконання з дня її постановлення.

Зупинити провадження у справи на час проведення експертизи.

Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням учасникам справи, направити для негайного виконання до Горінчівській сільській раді Хустського району Закарпатської області (Закарпатська область, Хустський район, село Горінчово, вулиця Незалежності, будинок 152-А), та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 3).

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Стягувач: ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Боржник: ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Строк пред`явлення до виконання по 13 лютого 2029 року.

Повний текст ухвали складено 13.02.2026 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.