Справа №944/374/26
Провадження №2/944/1409/26
УХВАЛА

16.02.2026 року м.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Крім цього, долучила до позовної заяви клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання вищевказаної позовної заяви, оскільки, вона не має офіційного працевлаштування та стабільного доходу.

Розглянувши клопотання та з`ясувавши фактичні підстави, слід прийти до наступного.

В силу вимог ч.1 та 3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено ЗУ «Про судовий збір».

В преамбулі ЗУ «Про судовий збір» мовиться, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтею 1 ЗУ «Про судовий збір» під судовим збором розуміється збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 2 цього Закону платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У статті 5 вказаного Закону передбачено категорію (коло) осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Однак, в силу п.29 Постанови №10 від 17.10.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст.12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення ЗУ «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Визначення майнового стану сторони процесу є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату судових витрат. Якщо через низький рівень майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати (див. постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року, справа № 821/1896/15-а).

ВП ВС у постанові від 14 січня 2021 року по справі 0940/2276/18 зробила висновок, що з аналізу ст.8 ЗУ «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію суд, враховуючи майновий стан сторони, може…., тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в ст.5 ЗУ «Про судовий збір», або предметом спору не охопленим вказаною статтею, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Разом із тим, ВС у постанові від 30 березня 2021 року у справі №338/158/19 зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України і ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

На підтвердження звільнення від сплати судового збору долучила видруковані з мережі інтернет відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків ОСОБА_1 відповідь на запит в електронному вигляді від 05.01.2026, однак , із наданих відомостей не вбачається , ким сформована дана довідка. Крім цього згідно даної довідки п.5,6,7,8 фізична особа в Державному реєстрі з вказаним реєстраційним номером облікової картки платника податків не зареєстрована, фізична особа з вказаними серією та номером паспорта в окремому Державному реєстрі не зареєстрована, не заповнені поля що є обов`язкові до заповнення, реєстраційні дані фізичної особи зазначені у запиті не відповідають інформації яка мітиться у Державному реєстрі, невірно вказаний період за який запитується інформація.

Порушуючи питання про звільнення відсплати судового збору, заявник не надав суду належних та допустимих доказів наявності або відсутності у нього нерухомого, рухомого майна або заощаджень, з яких можна було б дійти висновку, що його майновий стан не дозволяє сплатити судовий збір.

Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення сплати судового збору заявник надає довідку за попередній календарний рік 2025 в якій відображена суму доходу, аліменти та соціальні виплати з відповідних бюджетів. Разом з тим, вказана довідка не є належним доказом у справі, оскільки ,з її змісту не можливо встановити особу, яка її склала, крім того вона не містить жодного підпису. Будь-яких інших доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, що могли б слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору, не надано.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказала про те, що з 2024 року з донькою виїхала на постійне місце проживання до Швеції де проживає і надалі, що також не може безумовно свідчити про незадовільний майновий стан, та слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору.

Вказані відомості за 2025 рік не свідчать про відсутність інших доходів, у заявника та її майнового стану, який не дозволяє сплату судового збору ( відсутність банківських рахунків у т.ч. у Швеції, нерухомого та рухомого майна, неотримання будь-яких доходів, виплат у Швеції та інш).

Надана довідка є недостатньою і не є беззаперечним доказом, який підтверджує її скрутний майновий стан та відсутність у неї можливості сплатити судовий збір, з неї не можна визначити, що у заявника немає інших доходів та не дає змоги в повній мірі оцінити її майновий стан, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Поділ майна подружжя є вимогою майнового характеру, у зв`язку з чим, ціною такого позову має бути вартість майна, щодо якого заявлено вимоги про його поділ.Вирішуючи питання про поділ майна, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

За ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Крім того, у ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Долучена до позову довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна яка видрукувана із мережі інтернет, не може братись до уваги в даному випадку, оскільки з її змісту неможливо встановити особу, яка її склала, правові підстави здійснення оцінки, застосовану методику та розрахунки. Зазначений документ не є звітом про оцінку майна у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а відтак не може підтверджувати ринкову вартість спірного майна.

Таким чином, позивачу необхідно визначити ціну позову, виходячи здійсної (ринкової) вартості нерухомого майна на момент звернення до суду, яка повинна бути підтверджена відповідними відомостями(оцінкою відповідної установи,ін.) з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні`та сплатити судовий збіру розмірі1%ціни позову, якою маєбути дійсна вартість майна, щодо якого заявлено вимоги про його поділ.

За приписами ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175-177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позов необхідно залишити без руху. Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог судді у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Прим цьому суддя роз`яснює, що у випадку задоволення позову, якщо спір не має штучного характеру та виник внаслідок дій чи бездіяльності відповідача останній матиме обов`язок відшкодувати позивачу судові витрати повністю або частково.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки, на які вказала суддя у строк, що не може перевищувати десяти днів (ч.2 ст. 185 ЦПК). В іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу разом з додатками, що не позбавляє особу повторно звернутись до суду з таким самим позовом після усунення обставин, що стали підставою для його повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.136,185 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали судді, а саме, подати до суду оцінку об`єкта нерухомості, та сплатити судовий збір.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Швед Н.П.