Справа № 206/4524/25
Провадження № 2/206/155/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря с/з Содоль М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2024р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір N? 4854309 . Укладання Кредитного договору здійснюється сторонами ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. 22.04.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу N?22042025 . Відповідно до реєстру боржників від 22.04.2025 до договору факторингу N? 22042025 від 22.04.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 99497.64 грн., з яких: - 19999.99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 69497.65 грн. - сума заборгованості за процентами; -10000 грн. - сума заборгованості за штрафами. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов?язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22.04.2025 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

ГРУ Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК но «ЄАПБ» за кредитним договором N?4854309 в розмірі 99497.64 грн. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором N?4854309 в розмірі 99497.64 грн., з яких: - 19999.99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 69497.65 грн. - сума заборгованості за процентами; -10000 грн. - сума заборгованості за штрафами. (а.с. 1-45).

Ухвалою суду від 19.08.2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

06.10.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 через «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого що відповідач та представник відповідача вважають позовні вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не згодний з твердженням позивача, що при укладенні кредитного договору №4854309 від 31.07.2024 в електронній формі, первісним кредитором були виконані всі зобов`язанням в повному обсязі. Посилається на порушення частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Договір, який укладається сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (Відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). Відповідні докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитних договорів. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «84391» відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб ), не надано доказів використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Аналізуючи текст вказаного кредитного договору, відсутні будь-які вказівки на те, що він був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, про який вказує позивач («84391»). Позивач в своїй позовній заяві згадує про правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», однак копії даних правил не додає до матеріалів справи. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці згадані правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, начебто підписуючи кредитний договір. Згадані правила надання грошових коштів у позику не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та до яких договорів вони стосуються. Також, зазначають, що не є належним доказом укладення кредитних договорів наданий позивачем паспорт споживчого кредиту. Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містять узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Крім цього, позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №4854309 від 31.07.2024. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, сум погашення заборгованості (в разі наявності та за умови їх належного підтвердження) , які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, будь-які твердження позивача стосовно розміру заборгованості, погашення її (в разі наявності) мають бути підтверджені належними доказами. наданий позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Відповідач заперечує проти нарахування неустойки. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Отже, наданий договір не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Вказаний документ є таким, що створений первісним кредитором та позивачем, а тому зазначена у ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Фактично «Реєстр боржників» не є належним доказом відступлення прав вимоги, оскільки є лише довідкою/листом, на якому Позивач надрукував певну інформацію, яка, на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу. Цей документ не є копією оригінального реєстру прав вимоги, який мав бути підписаний обома сторонами правочину. Первісним кредитором не було передано фактору (Позивачу) належні докази, в розумінні чинного законодавства, на підтвердження факту перерахування грошових коштів первісним кредитором та їх зарахування на картковий рахунок боржника. Таким чином, позивачем не підтверджено факт відступлення права вимоги до нього за кредитним договором №4854309 від 31.07.2024, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем. ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором №4854309 від 31.07.2024, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем. Вважають вищезазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.(а.с.78-96).

08.10.2025 року від представника позивача ОСОБА_3 через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено,що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. верифікація та ідентифікація позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно комунікаційній системі товариства (ІТС товариства) та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення кредитного договору було здійснено електронній формі в інформаційно телекомунікаційній системі (ІТС) товариства. Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб сторінці . Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. При заповненні форм заявки позичальнику необхідно внести всі обов`язкові дані, включаючи ПІБ, ІНН, адресу, суму бажаного кредиту, реквізити банківської картки, номер мобільного телефону та ін. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на сайті первісного кредитора і формує особистий кабінет клієнта. У момент введення коду на Сайті Первісного кредитора Клієнт направляє первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним. Тобто, для укладання кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Саме у договорі оферти первісним кредитором було чітко визначено, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту. У відповідності до умов Кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора . Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та первісними кредиторами (Позикодавцями) не було б укладено. Для укладення Кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства ПОЗИЧАЛЬНИКОМ ВЛАСНОРУЧ. Таким чином, кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не були б укладені. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. На думку представника позивача, доведено факт укладання Відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею. Таким чином, позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку. Позивач не є банком України, отже на нього дія положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Твердження відповідача щодо нібито неналежності доказів, поданих Позивачем на підтвердження факту перерахування коштів та здійснення розрахунків заборгованості, є безпідставними та нікчемними. Вказані документи підтверджують фактичне виконання зобов`язань між первісним кредитором та боржником і були передані позивачу у повному обсязі відповідно до умов договору факторингу № 22042025 від 22.04.2025. Представник відповідача, зазначає, що позивач не здійснював жодного нарахування відсотків після відступлення права вимоги. Таким чином, доводи відповідача щодо нібито неправомірного нарахування процентів є необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодними доказами. Перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Сплати відповідачем коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, є беззаперечним підтвердженням укладення договору, погодження з його умовами та отримання коштів. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов договору та додатків до нього. Згідно з умовами кредитного договору, підписаного відповідачем, прямо зазначено, що відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті кредитодавця, а також отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, на думку позивача, підписавши договір відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Крім того, повідомляють, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги . Зокрема відповідно п.1.3. Договорів факторингу передбачено, що попередній кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних новому кредитору. Зазначають, що дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем надано виксерокопіювання (Витяг) з реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Вважають, що договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача.(а.с.97-119).

15.10.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в якій зазначено, щодо долученого кредитного договору позивач не спростував заперечення та позицію відповідача, викладену у своєму відзиві, належними та допустимими доказами стосовно відсутності належних доказів укладання та підписання кредитного договору, а відсутність електронного підпису на договорі суперечить нормам Закону України "Про електронну комерцію". Наданий одночасно із позовною заявою кредитний договір №4854309 від 31.07.2024 у вигляді сканованої копії не містить вказівки на те, що він був дійсно підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, про що вказує позивач. Позивач не надає жодних належних доказів ідентифікації Відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора при вході в документ сформований в системі «Електронний суд» 14.10.2025 з особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваного кредитного правочину (наприклад, довідка від мобільного оператора). Позивачем не доведено належним чином, що номер телефону, який вказаний у позовній заяві та на який нібито був відправлений одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, дійсно належить Відповідачу, а не іншій особі. Твердження позивача, що про підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором «84391» не несуть в собі безсумнівну правдивість таких даних. Окрім того, позивачем не доведено та не обґрунтовано, що надані ним вищевказані документи створюються автоматично системою в день укладення договору. Позивач в своїй позовній заяві згадує про Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», однак копії даних Правил не додає до матеріалів справи. Оскільки відсутні належні докази того, що позичальником було особисто підписано згадані Правила отримання фінансових кредитів, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи. Згадані Правила надання грошових коштів у позику не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та до яких договорів вони стосуються. Позивач надав довідку ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за вих. №1-2204 від 22.04.2025, згідно якої останній повідомляє про перерахування грошових коштів, відповідно до умов договору на переказ коштів №ФК-П-19/03-1 від 12.03.2019, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сума 20000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 ; номер транзакції в системі iPay.ua 468071802; призначення платежу: Зарахування 20000 грн. на карту НОМЕР_1 ). Враховуючи викладене, неподання стороною Позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема первинних бухгалтерських документів , є підставою для вмотивованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику. Інших доказів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів саме на виконання кредитного договору №4854309 від 31.07.2024 позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Зокрема, розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Розрахунок заборгованості за оспорюваним кредитним договором №4854309 від 31.07.2024, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу . Разом із тим, позивачем одночасно із поданням позовної заяви не було надано жодного належного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а Відповідач ці кошти отримав. Нарахована позивачем сума по відсоткам кредитним договором в розмірі 69497,65 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, сума заборгованості за відсотками в рази перевищує суму заборгованості за кредитом. Також зазначаємо, що нарахована позивачем сума заборгованості по відсотках, окрім того, що вона нарахована після закінчення строку дії кредитного договору, також є завищеною та такою, що не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Кредитний договір №4854309 від 31.07.2024, укладений між сторонами, вже в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за прострочення зобов`язань. про ураховуючи наведені приписи чинного законодавства, позовна вимога позивача стягнення штрафних санкцій за кредитним договором №4854309 від 31.07.2024 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним Позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимоги від Відповідача сплати заборгованості за кредитним договором №4854309 від 31.07.2024, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем. Також у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги кредитним направлення договором будь-яке підтвердження про відповідачу такого повідомлення за договорами факторингу, а також підтвердження отримання Відповідачем такого повідомлення . Позивача не перейшло від первісного кредитора належним чином права вимоги відносно Відповідача за кредитним договором №4854309 від 31.07.2024, а відтак позивач не має жодного права на стягненні на свою користь заборгованості з відповідача, оскільки є неналежною стороною по даній справі. (а.с.120-136).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, але 22.12.2025 року через «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника, адвоката Тальчук П.І.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2024р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4854309 (а.с. 5-15).

22.04.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу N?22042025.(а.с.25-27).

Відповідно до реєстру боржників від 22.04.2025 до договору факторингу №22042025 від 22.04.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 99497.64 грн., з яких: - 19999.99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 69497.65 грн. - сума заборгованості за процентами; -10000 грн. - сума заборгованості за штрафами.(а.с.30).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №4854309 від 31.07.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредину станом на 22.04.2025 року, заборгованість складає 99497,64 грн. (а.с.22-24).

Також, згідно паспорту споживчого кредиту споживач ОСОБА_1 , 31 липня 2024 року підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором 88312 о 14:37:03 год., в якому підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кадету, надані виходячі із обраних нею умов кредитування.(а.с.18-20).

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку N?2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору (а.с. 28).

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У частині 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак останній в порушення умов вказаного договору (основного та додаткової угоди) не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Надані позивачем докази заборгованості за кредитними договорами, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 , є належними та допустимими, які вказують на юридичний факт надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору споживчого кредиту, укладеного між відповідачем та банківською установою, а позивач набув право вимоги за цим договором у порядку відступлення права вимоги. Перехід права вимоги до нового кредитора не змінює характеру правовідносин та не звільняє позивача від обов`язку доведення підстав і розміру заявлених до стягнення сум.

Дослідивши надані докази, суд встановив, що до матеріалів справи долучено копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, договір факторингу, акт приймання-передачі та витяг з реєстру боржників. Разом з тим, зазначені документи підтверджують лише факт існування зобов`язання та перехід права вимоги, але не підтверджують фактичне та правомірне нарахування процентів і штрафних санкцій. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів первісного кредитора банку, зокрема виписок з кредитного рахунку відповідача, меморіальних ордерів, довідок про нарахування процентів або інших документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували періоди, порядок та розмір нарахування процентів і штрафних санкцій. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім одностороннім документом та не може вважатися належним і допустимим доказом у розумінні статей 7678 ЦПК України, оскільки не підтверджений первинними бухгалтерськими документами банківської установи.

Суд також враховує, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець зобов`язаний забезпечити прозорість і документальне підтвердження всіх складових заборгованості, а ризик недоведеності таких обставин покладається на кредитора, а не на споживача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема: від 21.02.2024 у справі № 761/12815/21; від 10.07.2024 у справі № 204/7843/22; від 18.09.2024 у справі № 522/19187/21; від 24.01.2025 у справі № 686/17915/22, у яких зазначено, що розрахунок заборгованості без підтвердження первинними бухгалтерськими документами не є належним доказом, а новий кредитор не може перебувати у кращому правовому становищі, ніж первісний кредитор банк.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів та штрафних санкцій є недоведеними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають, тоді як вимоги про стягнення 19 999,99 грн основної суми боргу, як фактично отриманих коштів, є обґрунтованими.

Тому, Суд підтримує доводи представника відповідача, в яких він зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору №4854309 від 31.07.2024. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Інші доводи представника відповідача фактично зводяться до непогодження відповідача із неправомірністю , що виникли у договірних відносних.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, а частка задоволених вимог становить 20,1 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 609 грн, що відповідає пропорційній частці від сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стосовно стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів у розмірі 1514 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 140 ЦПК України витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи

Особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивачем на підтвердження понесених судових витрат жодного доказу суду подано не було, справа розглядалась за відсутності представника позивача, суд приходить до висновку про відмову у стягненні судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись ст. ст.2, 19 ,76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN N? НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором N?1281317 в розмірі тіла кредита 19999,99 грн.,

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ),на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ "ТАСкомбанк" понесені судові витрати у розмірі 609 гривень.

В інших позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Повний текст рішення складено 12.02.2026 року.

Суддя: О.В. Поштаренко