Справа № 147/360/26
Провадження № 2-з/147/2/26
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2026 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О.Г., розглянувши заяву представника позивача адвоката Олійник Юлії Андріївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2026 року на адресу Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла заява про забезпечення позову, яку представник позивача обґрунтовує наступним: ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку площею 118,8 кв.м з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер :02:003:0272), розташованих у с. Буди Гайсинського району Вінницької області.

Майно було набуте під час шлюбу, укладеного 20.11.2004, який розірвано рішенням суду 22.02.2023 (набрало законної сили 25.03.2023). Незважаючи на те, що право власності зареєстроване за відповідачем, позивачка вважає майно спільною сумісною власністю подружжя відповідно до норм Сімейного кодексу України.

Позивачка зазначає, що між сторонами існує конфлікт, відповідач не надає їй доступу до спільного майна, а тому існує ризик його відчуження, що може ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

З огляду на це, керуючись ст. 149150, 153, 157 ЦПК України, заявниця просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження спірного житлового будинку та земельної ділянки до вирішення справи по суті.

Зваживши доводи заяви, дослідивши долучені матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з пунктом 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду міста Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно достатті 124 Конституції Українисудові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Судом встановлено, що на даний час між сторонами виник спір щодо житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 118,8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій він розташований, розміром 0,2500 га, кадастровий номер :02:003:0272 за адресою: АДРЕСА_1 , які, за твердженням представника позивача, є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник вказує, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка є предметом спору у справі з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Враховучи зазначене, суд дійшов висновку, що існують ризики відчуження спірного майна.

Заявником в заяві про забезпечення позову зазначено причини, у зв`язку з чим потрібно забезпечити позов. Заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо зв`язані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховано те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, в разі подання позову до суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Тому, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню, заборона вчинення дій щодо спірного майна є доцільним, оскільки він буде предметом позовних вимог, а невжиття заходу забезпечення позову, про який просить заявник, може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Крім того, як передбачено положеннями ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

За обставинами справи суд також бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема те, що заборона вчинення дій щодо спірного майна є тимчасовим заходом і не є формою позбавлення майна або повного утруднення його використання.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Оскільки судом як захід забезпечення позову застосовано лише заборону вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, такий захід не спричиняє для відповідача жодних збитків чи ризиків, пов`язаних із забезпеченням позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 149, 150, 151 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Олійник Юлії Андріївни подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь які реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням об`єктів нерухомості, а саме: житового будинку, загальною площею 118, 8 кв.м., з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0272, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Для виконання ухвали надати її копію позивачу.

Дана ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О. Г. Борейко