ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 758/5024/25

Провадження № 22-ц/820/156/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника позивача - адвоката Калачика В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року (суддя Король О.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що 05 січня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1216441, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 14400 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору.

Відповідачка своїх обов`язків за угодою не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем становить 144000 грн, а саме:

- заборгованість за тілом кредиту - 14400 грн;

- заборгованість за відсотками - 129600 грн;

18.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу № 18/12/24, у відповідності до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 1216441 від 05 січня 2024 року, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 .

Враховуючи вище викладене, оскільки відповідачка в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит № 1216441 від 05 січня 2024 року, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 144000 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за договором №1216441 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.01.2024 у розмірі 144000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» судовий збір у розмірі 3028 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14400 грн. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно зверталась до ТОВ «Селфі Кредит» для укладення договору про надання споживчого кредиту № 1216441, втім зазначений кредитний договір було укладено під впливом, невідомої особи, яка через меседжер «Телеграм» скористалася довірою відповідачки та спонукала до зазначених дій з метою заробітку. Зазначені обставити підтверджуються вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 17.07.2025 у справі № 681/17/25

Вказує, що відповідачка стала жертвою шахрайських дій, втім оскільки кредитний договір все ж таки було укладено нею, вона не відмовляється від сплати тіла кредиту.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов?язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 129600 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов?язань за кредитним договором, адже тло становить лише 14400 грн.

Вказує, що первісний кредитор розрахував заборгованість по процентам за користування кредитом за денною ставкою 2.5 %, що є порушенням норм Закону. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

А тому, вважає, що у спірних правовідносинах, судом не було враховано норми Закону України «Про захист прав споживачів» та правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УМ Факторинг» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що на момент укладення кредитного договору нарахування відсотків у розмірі 2,5 % повністю відповідало п.17 Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування".

В судовому засіданні представник позивача адвокат Калачик В.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала зобов`язань за кредитним договором, не повернула кредит та платежі за користування кредитом у визначений строк та розмірі, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.01.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1216441. (а.с. 28-34)

За змістом пункту 1.2 договору, сума кредитування складає 14400 грн.

На підставі пункту 1.3, 1.4 договору, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. У споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором.

Згідно із пунктом 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.3 цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору, кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

За повідомлення ТОВ «Пейтек» від 31 грудня 2024 року №17 відповідно до договору між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Селфі Кредит» про організацію переказу грошових коштів від 03 травня 2022 року №03052022-1 були успішно перераховано кошти на картку № НОМЕР_1 в сумі 14400 грн 05 січня 2024 року.

18.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу № 18/12/24. (а.с. 14-24)

Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги (у визначенні як наведено нижче) за цим договором фактор заміняє клієнта у кредитним договорах (у зазначені як наведено нижче), що входить до портфеля заборгованості (у зазначенні як наведено нижче), та набуває право грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами (у зазначенні як наведено нижче) включаючи право вимоги від боржників (у зазначенні як наведено нижче) належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників (у зазначенні як наведено нижче) за кредитними договорами.

Згідно із пунктом 6.2.3 договору, права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку 2 цього договору та виконання актором вимог пункту 7.2 договору.

Відповідно до витягу із акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 18 грудня 2024 року №18/12/24, ТОВ «УМ Факторинг» прийняло реєстр боржників, у якому під № 7 зазначено ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 05 січня 2024 року № 1216441 (а.с. 25)

Згідно з наданим товариством розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 05 січня 2024 року № 1216441 заборгованість за кредитом становить 14400 грн, за процентами складає 129600 грн. (а.с. 37-45)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Факт укладення договору про надання споживчого кредиту відповідачка не заперечувала.

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

ТОВ «УМ Факторинг», як новий кредитор, звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Договір про надання споживчого кредиту №1216441 укладений 05.01.2024, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Разом з тим, зі змісту положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» убачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.

Пунктом 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.

Згідно з п. 1.8.1 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 144000 грн.

З врахуванням умов договору про надання споживчого кредиту, розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування» становить (144000/14400)/360Х100%=2,78% в день.

Відповідно, визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 1.5.1, 1.5.2 договору, сторонами погоджена стандартна фіксована процентна ставка за користування кредитом - 2,50% в день та знижена процентна ставка за кредитом в розмірі 0,25% в день.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», розрахунок заборгованості за відсотками за договором про надання споживчого кредиту слід проводити з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1% визначеної ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». І з цього приводу, є частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом за 360 днів. Сума отриманого кредиту - 14400 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором про надання споживчого кредиту №1216441 від 05.01.2024 становить та підлягає задоволенню в сумі 51840 грн ( 14400 грн *1% *360 днів), заборгованість за тілом кредиту - 14400 грн.

У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції щодо остаточної загальної суми, яка стягнута з відповідачки на користь позивача, підлягає зміні та зменшенню до 66240 грн.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦКП України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1392,88 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду першої інстанції та витрати на правничу допомогу - 2760 грн, понесені позивачем в суді першої інстанції. В свою чергу, з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2452,68 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити частковою.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором №1216441 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.01.2024, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», до 66240 грн, судового збору - до 1392,88 грн та витрат на правничу допомогу - до 2760 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2452,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 січня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай