Справа № 450/1907/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1694/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) площею 1,15 в умовних кадастрових гектарах, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлій на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 6218, виданого 20.05.1997 року на підставі розпорядження Пустомитівської РДА № 262 від 23.05.1997.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що його батьку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 6218, виданого 20.05.1997 на підставі розпорядження Пустомитівської РДА № 262 від 23.05.1997 року, належала земельна частка (пай) площею 1,15 га в умовних кадастрових гектарах, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 зазначена земельна ділянка фактично успадкована дружиною ОСОБА_3 (матір`ю позивача) - ОСОБА_2 , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_1 його матір ОСОБА_2 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка. Зазначав, що померлі батьки проживали за адресою АДРЕСА_1 , що фактично співпадає з його зареєстрованим місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 . Інші спадкоємці за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 відсутні. З метою оформлення належних йому спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак останнім усно відмовлено у видачі такого з огляду на втрату сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 6218 від 20.05.1997 року чинності згідно постанови КМУ № 801 від 12 жовтня 1995 року. Враховуючи, що в позасудовому порядку він позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування, просив позов задоволити.

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що він фактично проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 до дня її смерті, що підтверджується довідками Давидівської сільської ради №79 та №80 від 18.04.2024 року, а відтак згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, що і є підставою для задоволення його позовних вимог. Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд дійшов необґрунтованого висновку про втрату чинності сертифіката, виданого ОСОБА_3 на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 6218 від 20.05.1997 року. Так, відповідно до Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай) залишаються чинними до моменту виділення земельної ділянки в натурі та видачі державного акта. Відтак, оскільки такі дії не були здійснені, сертифікат є чинним. Крім того, суд не надав належної оцінки вчиненим ним діям після смерті спадкодавців, зокрема здійснення поховання, збереження спадкового майна та відсутність заяви про відмову від спадщини, та обмежився формальним підходом до розгляду справи, без всебічного аналізу доказів. Вважає, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б спростовували доводи його позовної заяви. Водночас суд не навів мотивів, з яких визнав недопустимими офіційні документи органу місцевого самоврядування та витяги зі Спадкового реєстру, а також безпідставно поклав на нього надмірний тягар доказування.

Просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 подав заву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Положеннями статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Зазначений правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 03 червня 1965 року.

Як убачається з паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 06 листопада 1997 року Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 6218, виданого 20.05.1997 року на підставі розпорядження Пустомитівської РДА № 262 від 23.05.1997 року, ОСОБА_3 отримав право на земельну частку (пай) площею 1,15 в умовних кадастрових гектарах, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 15 травня 2009 року Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Згідно довідки № 79, виданої 18 квітня 2024 року Чишківським старостинським округом Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з яким на день його смерті проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 13 жовтня 2021 року Виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

З довідки № 80, виданої 18 квітня 2024 року Чишківським старостинським округом Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з якою на день її смерті не проживали і не були зареєстровані інші особи.

Таким чином, судом встановлено, що матір позивача ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявляла про відмову від неї та постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявляв про відмову від неї та постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що позивач проживав на день смерті разом із спадкодавецем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджувало б прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Доводи скарги щодо неврахування судом довідок Чишківського старостинського округу Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 18.04.2024 року, правильних висновків суду не спростовують, оскільки надані позивачем довідки на обґрунтування пред`явлених ним вимог не містять жодної інформації про його спільне проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на день її смерті.

При цьому, інші докази, які є належними засобами доказування у справах про визнання особи такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на день її смерті, зокрема акти обстеження житла, складені уповноваженими особами, документи про користування житлом (комунальні договори, квитанції, рахунки), медична документація, показання свідків в матеріалах справи відсутні.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра