Справа № 570/4792/25
Номер провадження 2/570/308/2026
УХВАЛА

21 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярошик І.Р.,

учасники справи, які брали участь у засіданні 19 січня 2026 року:

позивачка- ОСОБА_1 ,

відповідач - не з`явився,

представник відповідача (в режимі ВКЗ) - Януль В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення та зупинення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2026 року прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та відкрито спрощене позовне провадження, а розгляд постановлено проводити без повідомлення (виклику) сторін.

24 жовтня 2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов про не визнання позовних вимог щодо розірвання шлюбу. У відзиві на позов додатково заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, допиту свідків, призначення шестимісячного строку для примирення та зупинення розгляду справи. В обґрунтування заперечень щодо позовних вимог зазначає, що викладені в позові обставини, не відповідають дійсності та не свідчать про розпад сім`ї та необхідність розірвання шлюбу. Вважає, непорозуміння тимчасовими, а звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу поспішним. Розірвання шлюбу суперечить інтересам відповідача та трьох неповнолітніх дітей, а також законним інтересам позивачки. Зазначає, що прагне і хоче зберегти сім`ю.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін задоволено. Суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначивши судове засідання на 11:00 год. 27 листопада 2025 року.

07 та 11 листопада 2025 року на адресу суду від позивачки ОСОБА_1 надійшли ідентичні за змістом заяви, в яких наполягає на задоволенні позову про розірвання шлюбу, при цьому заперечуючи щодо призначення шестимісячного строку для примирення та зупинення розгляду справи. В обґрунтування заперечень щодо надання строку для примирення та зупинення розгляду справи зазначає, що рішення про розірвання шлюбу є усвідомленим і остаточним. Подальше спільне життя з відповідачем неможливим через тривалий розлад у стосунках, втрату взаєморозуміння, поваги та довіри. Не дивлячись на проживання в одному будинку, спільного сімейного життя не ведуть, спільного бюджету та емоційної близькості давно немає. Узагальнюючи називає це вимушеним сусідським співіснуванням, а не подружніми стосунками. Спроби примирення, які раніше вже відбувалися, не дали результату, тож не має сенсу у призначенні додаткового строку для примирення. Вважає, що подальше збереження шлюбу поглибить психологічну напругу. На її переконання, діти потребують спокійної та здорової атмосфери в родині, навіть якщо батьки житимуть окремо.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Януль В.С. просив задоволити подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі та призначити шестимісячний строк для примирення сторін у справі. Представник відповідача звертає увагу на те, що відповідач хоче зберегти шлюб та сім`ю. Зазначив, що у сторін є п`ятеро дітей, троє з яких неповнолітні та вони мають зростати у повноцінній повній сім`ї.

У судовому засіданні позивачка заперечувала щодо зупинення провадження у справі та надання строку для примирення з відповідачем, оскільки надання часу для примирення суперечить її інтересам та інтересам дітей. Позивачка звертає увагу на те, що з моменту подання позовної заяви до суду пройшов досить тривалий час, протягом якого вони з чоловіком могли примиритися, однак протягом цього часу жодних змін, які б свідчили про можливість збереження сім`ї не відбулося. Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, у них немає взаєморозуміння та відсутнє почуття любові. Вказує про те, що як матір усвідомлює що вони мають спільних дітей, однак діти не повинні втягуватися в конфлікт між батьками та використовуватися для психологічного тиску. Переконана, що формальне збереження шлюбу лише поглиблює конфлікт і негативно впливає на психологічний стан усіх членів сім`ї, в тому числі і дітей. У зв`язку з наведеним позивачка просила розірвати шлюб, оскільки його збереження є неможливим та не відповідає її інтересам і інтересам їхніх дітей. Також вказала, що свою позицію виклала у письмовій заяві від 15.01.2026 року, яку направила до суду.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про надання сторонам строку на примирення тривалістю шість місяців, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позивачку та представника відповідача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 7 ст. 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішенні питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позов про розірвання шлюбу подано позивачкою ще 19.09.2025 року, однак протягом значного проміжку часу (близько чотирьох місяців) подружжю так і не вдалося примиритися.

Суд зазначає, що розгляд справ про розірвання шлюбу, в яких відповідачі заперечують задоволення позовних вимог, завжди супроводжуються емоційним напруженням.

Розглядаючи клопотання про призначення строку для примирення подружжя у справі про розірвання шлюбу, суд неминуче постає перед необхідністю вибору між формальним збереженням шлюбу та повагою до внутрішнього і усвідомленого рішення припинити сімейні відносини, які втратили сенс. На переконання суду, примусове утримання позивачки у шлюбі, який вона більше не сприймає, як простір взаємної любові та довіри, означало б втручання у сферу її гідності, внутрішньої свободи та права на особисте життя.

Суд визнає особливе значення для суспільства сім`ї сторін, в якій народилися п`ятеро дітей, що в свою чергу посилює моральну відповідальність їх як батьків, які передусім повинні забезпечувати спокійну та здорову атмосферу родини.

Суд наголошує, що інститут шлюбу має цінність доти, поки він є результатом вільної згоди та взаємного прагнення зберегти сімейні відносини і не може бути наслідком судового примусу.

Враховуючи позиції сторін, суд в силу поваги до вибору позивачки вважає, що задоволення клопотання відповідача про надання строку для примирення та зупинення розгляду справи буде суперечити ст. 24, 56, 111 СК України, а тому заявлене ним клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 251, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення та зупинення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

В судовому засіданні осолосити перерву до 08:45 год. 11 лютого 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гладишева Х.В.