Справа № 163/1906/25
Провадження № 2/163/23/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позикиі,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 33940,41 гривень заборгованості за кредитним договором № 02.05.2024-100000009 від 02.05.2024.

Вимоги обґрунтовано тим, що 02.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 02.05.2024-100000009, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в розмірі 12 000,00 грн строком на 210 днів під проценти за ставкою в розмірі 1% та сплатою комісії і неустойки. ТОВ «Споживчий центр», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 33 940,41 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 7591,28,00 грн, по процентам в сумі 18 049,13 грн, комісії в сумі 2400,00 грн та неустойки в сумі 5 900,00 грн.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 02 вересня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 23.09.2025 року подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити через відсутність належних та допустимих доказів: укладення договору, передачу коштів.

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

16.10.2025 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

02 травня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» уклали кредитний договір № 02.05.2024-100000009, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» (оферти), додатку до анкети позичальника, заявки ОСОБА_1 від 02 травня 2024 року, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт).

Договір укладений на таких умовах.

Дата повернення кредиту - 27.11.2024.

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Комісія пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 2 400,00 гривень.

Квитанцією від 02.05.2024 № стверджено перерахування на картковий рахунок НОМЕР_1 кредитних коштів в сумі 12 000,00 грн за кредитним договором № 202.05.2024-100000009.

Номер карткового рахунку, який заначено в квитанції, відповідає номеру зазначеному позичальником під час укладення кредитного договору.

Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за цим кредитним договором заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 33 940,41 грн, з яких: 7 591,28 грн основний борг, 18 049,13 грн проценти, 2 400,00 грн - комісія.

Крім цього, позивачем заначено, що відповідачем було здійснено часткову оплату по кредитному договору на загальну суму 10 100.00 гривень, яка враховано при формуванні довідки про заборгованість.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10562 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стороною позивача до позовної заяви додано копії документів, які складають укладений з відповідачем кредитний договір № 02.05.2024-100000009 від 02.05.2024 та підписані відповідачем електронним підписом.

Факт укладення цього договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак враховуючи його особисте підписання відповідачем ОСОБА_2 , були достеменно відомі останньому.

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків та комісії за користування.

Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі.

Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав.

Існування у відповідача заборгованості перед позивачем підтверджується доданою до позову довідкою-розрахунком заборгованості.

Відповідач не надав суду належних доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявності заборгованості та її розміру, через що у суду відсутні підстави не приймати надані позивачем докази.

Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі.

Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав.

Тіло кредиту з врахуванням сплачених сум (12 000 - 4 408,72) в сумі 7 591,28 грн відповідач не повернув, тому зазначена сума підлягає стягненню в примусовому порядку.

Заборгованість відповідача по комісії відповідає умовам кредитного договору, тому також підлягає стягненню з відповідача.

Щодо процентів за користування кредитними коштами суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризи-ку, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, відповідно до положень договору № 02.05.2024-100000009 від 02 травня 2024 року: строк на який надається кредит - 210 днів; дата повернення кредиту- 27.11.2024.

Отже, оскільки договором № 02.05.2024-100000009 від 02 травня 2024 року визначений строк його дії, який становить 210 днів з 02 травня 2024 року по 27 листопада 2024 року, тому саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які становлять 1% в день.

Натомість, позивач здійснив нарахування відсотків за договором з 02 травня 2024 року по 10 квітня 2025 року, тобто після закінчення строку його дії, тобто після 27 листопада 2024 року, внаслідок чого суд вважає за необхідне виконати власний розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за відсотками.

Сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами, буде становити:

120,00 гривень, виходячи із обрахунку: 12 000,00 гривень (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 1% (узгоджений сторонами у договорі відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами, у разі невиконання свого зобов`язання у строк дії договору) : 100% з 02.05.2024 до 01.07.2024 - 61 день;

75,90 гривень, виходячи із обрахунку: 7 591,28 гривень (12 000-4 408,72 сплачених відповідачем в рахунок погашення тіла кредиту) х 1%: 100% з 02.07.2024 до 27.11.2024 - 149 дні;

А тому заборгованість за відсотками буде становити: 18 629,10 гривень( 7320+11309,1).

Разом з цим враховуючи часткову сплату відповідача за відсотками в сумі 5 691,28 грн, остаточно з відповідача підлягає стягненню 12 938,00 гривень заборгованість за відсотками.

Стосовно нарахованої позивачем і заявленої до стягнення суми неустойки в розмірі 5 900,00 грн, суд враховує такі законодавчі приписи.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває нині і це є загальновідомим фактом.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором відбулося у період дії на території України воєнного стану, тому заявлена вимога у цій частині задоволенню не підлягають.

При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також сплати обумовленої суми комісії, не виконав, тим самим порушив умови договору, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 22 929, 28 гривень (7 591,28 тіло кредиту + 12 938,00 відсотки + 2400,00 комісія) яка підлягає стягненню на користь ТОВ "Споживчий центр" в судовому порядку.

Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача неустойки через її невідповідність вимогам закону.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 67,55 % таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 02.05.2024-100000009 від 02.05.2024 в загальній сумі 22 929 (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 28 копійок, яку становлять:

- 7 591 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто одна) гривня 28 копійок тіла кредиту;

- 12 938 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 00 копійок процентів за користування кредитом;

- 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок комісії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" 1 636 (одну тисячу шістсот тридцять шість) гривень 33 копійки судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач - ТОВ «Споживчий центр»; місце знаходження - вулиця Саксаганського, 133-А, місто Київ; ;

відповідач - ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий : суддя С.А.Шеремета