УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 459/2161/25

провадження № 61-14989ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шептицького міського руду Львівської області від 01 серпня 2025 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову державного виконавця Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стельмаха Андрія Петровича про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

1. У червні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду зі скаргою,

в якій просило: визнати постанову старшого державного виконавця Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стельмаха А. П.

від 14 травня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 про закінчення виконавчого провадження незаконною та її скасувати; направити виконавчий лист № 459/2647/15-ц (справа № 459/2647/15-ц) про стягнення з ОСОБА_1

на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року у розмірі 26 421,27 доларів США

до Шептицького ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для подальшого стягнення боргу.

2. Шептицький міський суд Львівської області ухвалою від 01 серпня

2025 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 21 листопада 2025 року, скаргу задовольнив частково. Визнав незаконною та скасував постанову старшого державного виконавця Шептицького ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стельмаха А. П. від 14 травня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 про закінчення виконавчого провадження.

В задоволенні решти вимог відмовив.

3. Частково задовольняючи скаргу суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України.

4. 29 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє

представник - адвокат Левицький І. С., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шептицького міського руду Львівської області від 01 серпня 2025 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року.

5. Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права. Заявник вказує, що стягувач скористався своїм правом та визначив суму заборгованості у гривневому еквіваленті відповідно до поданої ним заяви про відкриття виконавчого провадження. Також зазначає, що ухвала суду першої інстанції є передчасною і неправомірною, оскільки ще не скасована постанова державного виконавця Сокальського ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б. А. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 08 травня 2025 року, на підставі якої і була винесена постанова старшим державним виконавцем Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стельмахом А. П. від 14 травня 2025 року № НОМЕР_3 про закінчення виконавчого провадження.

6. Верховний Суду ухвалою від 16 грудня 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав заявнику строк для усунення її недоліків, які у встановлений судом строк усунено.

7. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

8. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку.

9. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у

пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

10. Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

11. Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

12. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

13. За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

14. Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

15. Судами встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 08 січня 2016 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором

№ CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року у розмірі 26 421,27 доларів США,

що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 червня

2015 року складало 571 492,07 грн. Також стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на користь ПАТ КБ «Приватбанк» по 1 827,00 грн сплаченого судового збору.

16. На підставі вищенаведеного рішення, 04 лютого 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області видав 2 виконавчих листи.

17. 06 червня 2016 року державним виконавцем ВДВС Сокальського районного управління юстиції Пилипцем О. Ю. (правонаступник відділу ДВС - Сокальський ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 (код доступу НОМЕР_5) з примусового виконання виконавчого листа

№ 459/2647/15-ц виданого 04 лютого 2016 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

18. 11 квітня 2018 року головним державним виконавцем Червоноградського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кузьмів Х. В (правонаступник відділу ДВС Шептицький ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 (код доступу НОМЕР_6) з примусового виконання виконавчого листа № 459/2647/15-ц виданого 04 лютого 2016 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

19. 08 травня 2025 року державним виконавцем Сокальського ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковським Б. А. встановлено, що боржник повністю сплатив заборгованість, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір та керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 стосовно боржника ОСОБА_2

20. 14 травня 2025 року державним виконавцем Шептицького ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стельмахом А. П. встановлено наступне: «Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження АСВП № НОМЕР_4 від 08 травня 2025 року, виданої державним виконавцем Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковським Б. А., заборгованість за виконавчим документом та виконавчий збір сплачено в повному обсязі солідарним боржником. Витрати на проведення виконавчих дій стягнуто з боржника в повному обсязі».

21. Керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 відносно боржника ОСОБА_1

22. 23 червня 2025 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_3, скаржнику стало відомо, що виконавцем Стельмахом А. П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі солідарним боржником рішення згідно з виконавчим документом.

23. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 після відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 (у період з 06 червня 2016 року по дату підготовки скарги у цій справі) для погашення заборгованості за кредитним договором надійшло 5 622,22 доларів США. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_2 у період дії виконавчого провадження № НОМЕР_4 на погашення заборгованості надійшло 12 326,04 доларів США.

24. Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

25. Згідно з статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

26. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

27. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

28. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця (частина третя статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

29. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року

у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказано, що «правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Шевченківський районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV

у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року

у справі № 6-1445цс17».

30. Встановивши, що рішенням суду стягнено борг в іноземній валюті,

суди дійшли обґрунтованого висновку, що стягувачу у виконавчому провадженні мала бути перерахована заборгованість саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні, а тому дійшли правильного висновку про часткове задоволення скарги.

31. Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

32. Суд апеляційної інстанції встановивши, що представником заявника не долучено до клопотання про відкладення розгляду справи доказів причин поважності неявки до судового засідання, правомірно відмовив у задоволенні відповідного клопотання, а тому доводи касаційної скарги в цій частині суд не бере до уваги.

33. Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

34. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

35. Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який

стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

36. Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень попередніх інстанцій, тому у відкритті касаційного провадження суд відмовляє.

37. Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шептицького міського руду Львівської області

від 01 серпня 2025 року та на постанову Львівського апеляційного суду

від 21 листопада 2025 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк