Головуючий у суді першої інстанції: Фінагеєва І.Ю.
У Х В А Л А

06 лютого 2026 року місто Київ

Справа № 369/17637/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1806/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

перевіривши виконання вимог ст.ст. 352-361 ЦПК України у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником за довіреністю ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів .

Не погоджуючись з рішенням суду, 21 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає про те, що строк на апеляційне оскарження пропущений позивачем ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою, що підтверджується заключенням спіральної томографії кісток тазку від 28 травня 2025 року.

Крім того вказує, що позивач ОСОБА_1 не зареєстрована в ЄСТІС. 30 травня 2025 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через власний електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано заяву про надсилання стороні позивача оскаржуваного рішення, але на адресу за місцем реєстрації позивача рішення не надходило.

04 червня 2025 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 отримала повний текст, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому підлягає поновленню..

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником за довіреністю ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме - для клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку, а також зазначити повне найменування інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), надати докази надсилання копії апеляційної та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що викладені представником ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 причини пропуску строку не є неповажними, оскільки встановлено, що оскаржуване рішення надіслано на адресу позивача ОСОБА_1 17 квітня 2025 року. Разом з тим, підтвердження про отримання повного рішення суду ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує про те, що строк пропущено позивачкою у зв`язку з хворобою.

На підтвердження вказаних обставин до апеляційної скарги додає заключенням спіральної томографії кісток тазку від 28 травня 2025 року. При цьому доказів того, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні не надає.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що ОСОБА_2 діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує про те, що оскаржуване рішення отримано представником 04 червня 2025 року.

Останнім днем подання апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України є 04 липня 2025 року. Апеляційна скарга подана 21 липня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Підстави для поновлення строку в період з 05 липня 2025 року по 21 липня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не зазначає.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної інстанції без руху з наданням строку для усунення недоліків.

30 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка є аналогічною за змістом, що подана разом з апеляційної скаргою, і якій судом надано оцінку.

Крім того, додає виписку із медичної картки ОСОБА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 04 липня 2025 року по 14 липня 2025 року перебувала на амбулаторному лікуванні.

Разом з тим, надані докази не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки, як убачається з матеріалів справи, що з моменту подачі позову до суду в інтересах ОСОБА_1 діяла представник за довіреністю ОСОБА_2 , яка в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що копію рішення отримала 04 червня 2025 року.

А тому твердження представника про те, що ОСОБА_1 не отримувала копії рішення, є безпідставним.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зокрема, ЄСПЛ у справах «SVITLANA NAUMENKO v. UKRAINE», «TREGUBENKOv. UKRAINE», «PRAVEDNA v. RUSSIA», «ZHELTYAKOVv. UKRAINE» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIYA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).(п. 42 Рішення).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).(п. 43 Рішення).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимогст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки як зазначалося в ухвалі апеляційного суду про залишення апеляційної скарги, останнім днем подання апеляційної скарги після отримання представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 04 червня 2025 року, є 04 липня 2025 року. Апеляційна скарга подана 21 липня 2025 року.

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на те, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані апеляційним судом неповажними, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Підстави пропуску строку оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги. Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2019 року у справі № 0818/4970/2012.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Апелянтом не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Керуючись ст.ст. 354, ч. 4 ст. 357, ст. 358, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником за довіреністю ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна