Справа № 635/317/26
Провадження № 2/635/3670/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року сел.. Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Бондаренка І.Е., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Харківської окружної прокуратури про забезпечення позову у цивільній справі № 635/317/26,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0101 площею 0,36 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 251), зареєстровану на праві комунальної власності за Височанською селищною радою.

Обґрунтовуючи заяву, заявник посилається на необхідність гарантування реального виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, зокрема на загальні підходи щодо значення стадії виконання судового рішення як складової права на суд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача. Згідно зі статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами, перебувати у прямому зв`язку з предметом спору та бути придатними (ефективними) для досягнення мети забезпечення запобігання утрудненню виконання можливого рішення або унеможливленню ефективного захисту.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд не підміняє розгляд спору по суті, однак зобов`язаний оцінити: (1) наявність обґрунтованого припущення щодо існування спору; (2) реальність ризику утруднення виконання можливого рішення; (3) відповідність обраного заходу предмету та характеру вимог; (4) співмірність втручання у права інших осіб.

Суд звертає увагу, що із самої заяви випливає логічна невідповідність між фактичним обґрунтуванням ризиків та обраним способом забезпечення.

Так, заявник, описуючи підстави звернення, фактично пов`язує спір із твердженням про самовільне зайняття (накладення) частини земель, які перебувають у постійному користуванні Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області, у розмірі 0,0728 га, а також із внесенням у 2023 році змін до координат і конфігурації ділянки :02:002:0101, що спричинило накладення меж. За таких тверджень ризик, про який говорить заявник, стосується насамперед можливості подальших реєстраційних (кадастрових) дій чи збереження конфігурації меж, а не відчуження (розпорядження) всією земельною ділянкою площею 0,36 га.

Водночас заявник просить застосувати арешт саме до земельної ділянки :02:002:0101 у повному обсязі, хоча за наведеними у заяві обставинами предмет спору пов`язується із частиною площі накладення 0,0728 га та із наслідками зміни координат та меж. Арешт усієї земельної ділянки площею 0,36 га не продемонстровано як захід, що є необхідним і придатним саме для запобігання тим ризикам, на які посилається заявник. Суд не наділений повноваженнями замість заявника обирати інший вид забезпечення позову або формулювати інший зміст обмежень, ніж прямо проситься у заяві.

Окремо суд враховує, що в заяві зазначено: земельна ділянка :02:002:0101 перебуває у комунальній власності Височанської селищної ради. За таких даних заявник мав би навести конкретні й перевірювані обставини, які свідчили б про реальний ризик утруднення виконання майбутнього рішення саме через можливість розпорядження цією ділянкою або інші дії, що можуть змінити її правовий режим чи унеможливити виконання рішення. Таких індивідуалізованих даних заява не містить.

Посилання заявника на практику Європейського суду з прав людини щодо обов`язку держави забезпечити виконання остаточних судових рішень саме по собі не звільняє заявника від необхідності довести наявність умов, передбачених статтею 149 ЦПК України, та обґрунтувати співмірність, необхідність і придатність обраного заходу. Рішення Європейського суду, в яких підкреслюється значення стадії виконання судового рішення як елемента права на суд, стосуються гарантій виконання вже ухвалених остаточних рішень і не встановлюють автоматичної підстави для накладення арешту до вирішення спору по суті без перевірки зв`язку заходу з предметом спору та без оцінки співмірності втручання у майнові права. Накладення арешту як тимчасове обмеження повноважень власника є втручанням у мирне володіння майном і тому вимагає належного процесуального та змістовного обґрунтування, яке повинно демонструвати справедливий баланс між публічним інтересом і правами власника.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що заявником не доведено реальність ризику утруднення виконання можливого рішення саме у зв`язку з невжиттям арешту всієї земельної ділянки площею 0,36 га, а також не обґрунтовано співмірність і придатність обраного заходу до заявленого предмета та характеру спору. Отже, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 149153, 154, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Харківської окружної прокуратури про забезпечення позову відмовити.

Роз`яснити заявнику право повторного звернення із заявою про забезпечення позову за наявності належного обґрунтування зв`язку заходу забезпечення з предметом спору, реальних ризиків утруднення виконання можливого рішення та співмірності обраного заходу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: І.Е.Бондаренко