Провадження №2-п/523/34/26
У Х В А Л А

"09" лютого 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Сивак К.С.

представника заявника адвоката Білинського В.А.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі заяву подану адвокатом Коверга Ганною Володимирівною в інтересах відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду 23.01.2026 року (вх. №3283) надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коверга Ганни Володимирівни про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2022 року.

В обґрунтування поданої заяви адвокат зазначила, що відповідач не була повідомлена про час та місце слухання справи, у зв`язку з цим, не змогла реалізувати своє право на захист.

На адресу суду поштові повідомлення про вручення судової повістку були повернуті з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначене свідчить про не належне повідомлення відповідача про час та місце слухання справи.

Відповідно представник зазначає, що про наявність судового рішення відповідач дізналась 19.01.2026 року, а тому просить поновити сторок на звернення з заявою.

Щодо обставин позову та підстав скасування судового рішення, представник зазначила, що ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір, не є поручителем по кредитному договору, не отримувала кошти та не брала на себе будь-яких зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів. Квартира АДРЕСА_1 , не може виступати в якості іпотечного майна. Обов`язок щодо виконання зобов`язання має виконуватись виключно боржником ОСОБА_2 , як стороною кредитного договору.

Отже, при ухваленні рішення ототожнення статусу іпотекодавця та статусу боржника призвело до неправильного застосування норм матеріального права та ухвалення необґрунтованого рішення.

Представник зазначає, що рішенням суду від 11.09.2009 року у справі 2-5124/08 позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування квартири від 22.06.2006 року були задоволені.

Відповідно, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Представник зазначає, що таким чином, квартира АДРЕСА_1 , не могла бути передана в іпотеку як забезпечення кредитного договору, оскільки особа, яка передала її в іпотеку, не мала належного речового права на визначене майно.

З урахуванням викладеного представник просить: поновити строк на звернення з заявою про перегляд заочного рішення суду; скасувати судове рішення та призначити слухання справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засідання представник відповідача адвокат Білинський В.А. заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, що в ній викладені.

Представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 30.01.2026 року (вх. № 4408) звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності.

Також, на адресу суду 04.02.2026 року (вх. №5335) за підписом представника ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

Щодо клопотання про відкладення слухання справи, суд зазначає, що заява за підписом представника ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» судом до уваги не приймається, оскільки товариство не є учасником провадження за даною цивільною справою, питання щодо заміни стягувача у вказані справі судом не вирішено, розгляд заяви щодо заміни стягувача призначено на 19 лютого 2026 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача/заявника адвоката Білинського Віталія Анатолійовича щодо скасування заочного рішення суду, дослідивши матеріали справи та докази щодо підстав скасування заочного рішення суду, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заочним рішення Пересипського (Суворовського) районного суду від 19 грудня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором № 014/0014/74/59747 від 13.07.2006 року у сумі: 137 383, 16 доларів США, звернуто стягнення у порядку ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 66,8 кв.м, яка на праві власності належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі Договору купівлі-продажу від 16.09.1992 року, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2 270 грн. 00 коп.

Зупинено виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Роз`яснено порядок оскарження судового рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом вказаних положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити та докази, що мають суттєве значення та істотне значення для правильного вирішення справи.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність наведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про скасування заочного рішення, відповідач у поданій заяві посилався на те, що по перше відповідач не був повідомлений про день, час та місце судового розгляду, у зв`язку з чим не могла скористатись наданими процесуальними правами на захист.

З огляду на викладене суд зазначає наступне.

Щодо обставин не повідомлення відповідача про час та місце слухання справи, суд зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що судові повістки про виклик до суду відповідачу та третій особі були направлені за адресою: АДРЕСА_2 , що відповідає відомостям про реєстрацію місця проживання (а.с.153-154).

Зазначена адреса також, відповідає адресі, яку заявник/відповідач вказала в заяві про перегляд заочного рішення суду.

Так, дійсно на адресу суду були повернуті поштові конверти з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.80-81; 112-113; 155-156).

Відповідно до положення п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, судові повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, суд встановлено, що виклик відповідача та третьої особи, їх повідомлення про час та місце слухання справи, було проведено відповідно до норм діючого законодавства.

Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що судом було вжито передбачених заходів щодо сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації.

При вирішенні питання з приводу проведення заочного розгляду справи, суд керувався положенням ст. 280 ЦПК України.

Щодо посилання відповідача на обставини, які не були враховані судом при розгляді справи, та мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до заяви про перегляд заочного рішення суду, представник посилається на те, що квартира, яка є предметом іпотеки не могла та не має статусу іпотечного майна, оскільки судовим рішенням було визнано недійсним договір дарування даної квартири.

З даного приводу суд зазначає, що постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2024 року апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задоволено.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2008 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» () судовий збір у розмірі 2887 гривень 80 копійок.

Зазначеною постановою суду встановлено: «..Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22 червня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за № 2186, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1992 року за № 1-3316.

ОСОБА_1 в своєму позові вказує, що відповідачка ОСОБА_2 є її донькою, що також вбачається зі змісту свідоцтва про народження.

З довідки про склад сім`ї від 8 червня 2006 року № 1009 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (з 13 грудня 1989 року) та ОСОБА_2 (з 7 вересня 1998 року); особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 .

11.09.2008 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якої визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи оспорюваний договір дарування, позивач помилилася щодо істотних умов спірного договору дарування (природи правочину, прав та обов`язків сторін), тому відповідно до 229 ЦК України такий договір підлягає визнанню недійсним.

Проте, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що через 21 день, після укладання спірного договору, 13 липня 2006 року відповідачка ОСОБА_2 уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір, за яким отримала від банку 45 000 доларів США строком до 13 липня 2026 року під 12% річних.

В той же день 13 липня 2006 року між ОСОБА_2 та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку останньому спірну квартиру.

Договір іпотеки 13 липня 2006 року зареєстровано в Державному реєстру іпотек та заборон.

Тобто, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом до ОСОБА_2 спірна квартира перебувала в іпотеці у АППБ «Аваль» (яке в подальшому змінило назву на АТ «Райффайзен Банк Аваль»).

ОСОБА_2 визнала позов, однак суд не перевірив чи не порушуються права третіх осіб визнанням позову.

Існування інших підстав для задоволення позову судом першої інстанції не перевірялося.

Відтак, на час звернення до суду з позовом ОСОБА_2 , як учасник договору дарування не могла не знати того, що вона отримала кредит та передала в іпотеку банку спірну квартиру, втім використала таку обставину для штучного створення спору.

Про визнання позову ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, при цьому суд мав перевірити те, що стало перешкодою для розірвання договору в позасудовому порядку.

Враховуючи те, що з очевидністю вимоги у справі про визнання договору дарування недійсним направлені на позбавлення можливості кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки, при цьому колегія суддів звертає увагу на те, що дії сторін мають недобросовісний характер та направлені на порушення прав третіх осіб, не залучених до участі у справі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заява відповідача про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає, обставини, викладені відповідачем, свого підтвердження не знайшли та є такими, що спростовані матеріалами справи, зокрема постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2024 року.

Отже, судом встановлено, що заява про скасування заочного рішення суду, не містить доказів які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження вимог передбачених п.п.3.4. ч.2 ст.285 ЦПК України, з урахуванням чого підстави для скасування заочного рішення суду від 19 грудня 2022 року та призначення справи до розгляду - відсутні.

Керуючись ст.ст. 260, 284-288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі непогодження з висновком суду, заявник має можливість оскаржити рішення до Одеського апеляційного суду в загальному порядку. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала суду складена та підписана 09.02.2026р.

Суддя: