УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Куцкір Ю.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Міністерства юстиції Західного міжрегіонального УМЮ України про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Міністерства юстиції Західного міжрегіонального УМЮ України про зняття арешту з нерухомого майна.

Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Із відомостей з реєстру речових прав, позивач дізналася, що на її квартиру у 2001 році накладений арешт у зв`язку з тим, що вона мала борг по справі №2/2305 перед ЖРЕП-2, який на даний час є ліквідований, правонаступником якого є ОСББ «Закарпатська-4». Обтяження у вигляді арешту майна, створює перешкоди позивачу у здійсненні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї документами, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Крім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що із Інформації з Державного реєстру речовихправ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №444058239 від 18.09.2025 року вбачається, що постановою Мукачівського міськвідділу виконавчої служби №4-001 від 29.03.2001 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця ДВС Мукачівського міського управління юстиції від 29.03.2001 року накладено арешт на все майно,що належить ОСОБА_1 , а саме на належне їй домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для накладення арешту стало примусове виконання виконавчого листа виданного Мукачівським міським судом про стягнення 266,40гривень з ОСОБА_1 на користь ЖРЕП-2 та 51 гривень державного мита.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про те, що вимога за предметом позову стосується зняття арешту з майна боржника, яким є позивач, та звільнення такого майна з-під арешту в межах виконавчого провадження.

Разом з тим, зі змісту пред`явленого позивачем ОСОБА_1 позову, не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення вказаного питання.

Таким чином, арешт майна в даній справі, не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується виключно порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Крім того, як вбачається, із постанови державного виконавця від 29.03.2001 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що позивач був боржником у виконавчому провадженні в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) сформував висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

З огляду на те, що ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні по виконанні виконавчого листа виданого Мукачівським міським судом про стягнення боргу на користь ЖРЕП-2 у розмірі 266,40 гривень та 51 гривень державного мита, в межах якого накладено оспорюваний арешт, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження №61-19066св20).

Слід звернути увагу, що при цьому не має вирішального значення при визначенні можливості розгляду справи про звільнення майна з-під арешту сам факт того чи є відкритим або ж закінченим виконавче провадження.

Наведене підтверджується висновком наведеним Верховним Судом у постанові від 27 березня 2024 року по справі № 303/6292/20 (провадження № 61-8454св21) в якому суд касаційної інстанції зазначив: «доводи касаційної скарги про помилкове врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 4 листопада 2020 року справі № 520/7100/19 (провадження № 61-7689св20), з огляду на те, що у вказаній справі виконавче провадження було не закінченим, є безпідставними, оскільки вирішальним при визначенні можливості розгляду справи про звільнення майна з-під арешту, накладеного у виконавчому провадженні, є встановлення статуса позивача як учасника цього виконавчого провадження або особи, яка є власником (володільцем) майна і яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, а не в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 572, 575 ЦК України, ст.ст.54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Міністерства юстиції Західного міжрегіонального УМЮ України про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Міністерства юстиції Західного міжрегіонального УМЮ України, , місце знаходження: м.Мукачево, вул.Валенберга, 31, Закарпатська область.

Повний текст ухвали суду складено 30.01.2026 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір