судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 629/3573/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року залишив без змін.
Касаційний суд зазначив, що:
«при зверненні до суду з первісним позовом ОСОБА_2 (відчужувач квартири за договором довічного утримання (догляду) посилалась на неналежне виконання ОСОБА_1 (набувач квартири за договором довічного утримання (догляду)) своїх обов`язків за договором;
при зверненні до суду з зустрічним позовом ОСОБА_1 (набувач квартири за договором довічного утримання (догляду)) зазначала про існування підстав, що мають істотне значення, та свідчать про неможливість подальшого виконання договору;
суд першої інстанції зробив висновок, що позивач за первісним позовом не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Водночас підстави, зазначені позивачем за зустрічним позовом щодо неможливості виконання договору довічного утримання, знайшли своє підтвердження та є істотною зміною обставин, які ОСОБА_1 при укладенні договору не могла передбачити. Крім того, суд першої інстанції вважав доведеним факт належного виконання набувачем договору довічного утримання (догляду) до часу виникнення конфліктних ситуацій. Тому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 21 вересня 2018 року у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем та залишення за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню;
суд апеляційної інстанції вважав, що відповідач за первісним позовом не надала суду належних та допустимих доказів виконання нею умов договору, а саме: забезпечення ОСОБА_2 харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; надання побутових послуг (прання білизни - один раз на тиждень, наведення порядку та прибирання у відчужуваній квартирі - не рідше одного разу на тиждень, поточний ремонт квартири, приготування їжі, ремонт побутової техніки тощо). Суд також зазначив, що долучені до матеріалів справи квитанції, згідно з якими ОСОБА_1 здійснювала розрахунки за ліки у 2021 році, частково за квартплату, поповнювала мобільні номери ОСОБА_2 та оплачувала Інтернет не свідчать про належне виконання нею умов договору, адже ліки куплялись лише у 2021 році, а інші витрати взагалі умовами договору не передбачені. Враховуючи вік ОСОБА_2 , вона потребувала саме сторонньої допомоги у побуті та отримання належних медичних послуг. Зазначене підтверджується потребою позивача у послугах соціальних працівників, які двічі на тиждень приходили до ОСОБА_2 та допомоги сусідів, які згідно з їхніми поясненнями також надають їй посильну допомогу у побуті;
отже, апеляційний суд обґрунтовано не погодився із висновками суду першої інстанції стосовно того, що утримання, яке надавалось позивачу ОСОБА_1 , є достатнім і свідчить про належне виконання нею умов договору;
крім цього, апеляційний суд правильно вказав, що всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що вона не мала можливості подальшого виконання умов договору. Факт існування неприязних стосунків ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до таких обставин не належить. Доказів того, що відповідач за зустрічним позовом перешкоджала набувачу у виконанні умов договору матеріали справи не містять. Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність обставин, що свідчать про неможливість подальшого виконання умов договору набувачем та як наслідок застосування до спірних правовідносин абзацу 2 пункту 17 оспорюваного договору та частини другої статті 756 ЦК України, є помилковим».
Не можу погодитися із цією постановою з таких мотивів.
1. У справі, що переглядалася, суди встановили:
1.1. 21 вересня 2018 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Курявською О. О. та зареєстрований у реєстрі № 1009.
1.2. У зв`язку з посвідченням вказаного договору приватним нотаріусом ОСОБА_4 накладено заборону на відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , до його припинення або розірвання.
1.3. Відповідно до пункту 1 договору довічного утримання (догляду) відчужувач передала у власність набувачеві, а набувач прийняла від відчужувача у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором.
1.4. Згідно з пунктом 4 вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язалася надавати ОСОБА_2 догляд (опікування), який включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); надання побутових послуги (прання білизни - один раз на тиждень, наведення порядку та прибирання у відчужуваній квартирі - не рідше одного разу на тиждень, поточний ремонт квартири, приготування їжі, ремонт побутової техніки тощо). До обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом. Зазначений догляд оцінюється сторонами у розмірі не нижче однієї мінімальної пенсії на місяць.
1.5. Відповідно до довідки територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лозівської міської ради від 14 червня 2023 року № 245 ОСОБА_2 перебуває на обліку в терцентрі ЛМР з 27 січня 2021 року по теперішній час та отримує соціальні послуги «Догляду вдома» та «Натуральної допомоги».
1.6. За довідкою про неотримання допомоги Управління праці та соціального захисту населення від 01 червня 2023 року № 279 ОСОБА_2 не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради та жодних видів допомоги не отримує.
1.7. Як вбачається з долучених до матеріалів справи квитанцій ОСОБА_1 у 2021 році здійснювала розрахунки за ліки, у 2021 - 2022 роках сплачувала частково за утримання будинку та прибудинкової території, протягом 2020 - 2022 років поповнювала мобільні номери ОСОБА_2 , а у 2022 - 2023 роках оплачувала за надання послуг інтернету.
2. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача (частина перша статті 755 ЦК України).
2.1. Відповідно до частини першої статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
2.2. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором (частина друга статті 756ЦК України).
2.3. Касаційний суд зауважував, що:
в приватному праві передбачено спеціальну підставу розірвання договору довічного утримання неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення;
законодавцем не визначено переліку підстав, що мають істотне значення і які впливають на неможливість подальшого виконання умов договору довічного утримання. Тому вирішення питання про кваліфікацію підстави як такої, що має істотне значення, перебуває в сфері судового розсуду;
як підставу, що має істотне значення, зокрема, може бути кваліфіковано, з урахуванням конкретних обставин справи: погіршення стану здоров`я набувача, яке призвело до втрати працездатності; істотне погіршення матеріального становища набувача; тяжка хвороба набувача; необхідність здійснення догляду за близькими родичами набувача;
за наявності підстави, що має істотне значення, суд, з урахуванням тривалості часу належно виконання набувачем обов`язків за договором, може визнати право на частку в праві власності на річ, яка була передана за договором довічного утримання (догляду). Визнання права на частку в праві власності на річ, яка була передана за договором довічного утримання (догляду), зумовлює виникнення спільної часткової власності на таку річ у відчужувача та набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2025 року у справі № 756/8623/22 (провадження № 61-2728св24)).
3. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
3.1. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2025 року в справі № 756/8623/22 (провадження № 61-2728св24) вказано, що «у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 592/6054/19, на яку посилається ОСОБА_2 , зазначено, що «починаючи з січня 2019 року ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у виконанні нею спірного договору довічного утримання, не допускає її до квартири, відмовляється від її послуг з прибирання квартири, прання та прасування речей і білизни та від отримання від неї продуктів харчування, мотивуючи це наданням їй допомоги сторонніми особами, що свідчить про неможливість виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором довічного утримання. Встановивши, що позивач близьких родичів не має, є особою похилого віку (1928 року народження), починаючи з 2000 року має інвалідність другої групи, дуже обмежена в пересуванні і пересувається лише в межах своєї квартири, а отже тривалий час потребує сторонньої допомоги в придбанні продуктів харчування, ліків, а спірний договір між сторонами було укладено у 2005 році і протягом 14-років позивач за первісним позовом не зверталась до суду із вимогами про його розірвання і такі дії свідчать про те, що вона погоджувалась з тим, що утримання, яке надається їй ОСОБА_2, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про достатнє і належне виконання умов укладеного договору довічного утримання. Враховуючи те, що ОСОБА_2 не має можливості виконувати умови договору довічного утримання з підстав, що мають істотне значення, договір довічного утримання підлягає розірванню у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем та за набувачем слід залишити право власності на Ѕ частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого вона належно виконувала свої обов`язки за договором. Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та є сталою».
3.2. За певних життєвих обставин може виникнути ситуація, через яку набувач не має можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання з підстав, які мають істотне значення. За наявності таких підстав набувач має право звернутися до суду з вимогою про залишення за ним частини майна, що є об`єктом договору довічного утримання, і за таких обставин суд приймає рішення на користь набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 209/2643/16-ц).
3.4. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
4. У справі, що переглядається:
відчужувач квартири за договором довічного утримання (догляду) ОСОБА_2 у позові посилалась на неналежне виконання ОСОБА_1 (набувач квартири за договором довічного утримання (догляду)) своїх обов`язків за договором;
набувач квартири за договором довічного утримання (догляду) ОСОБА_1 у позові зазначала про існування підстав, що мають істотне значення, та свідчать про неможливість подальшого виконання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з перешкоджанням їй у виконанні умов договору шляхом недопуску до квартири, ігнорування ОСОБА_2 її телефонних дзвінків саме з метою розірвання такого договору через особисту неприязнь до її батька та до неї особисто. Така неприязнь виникла навесні 2023 року, коли були припинені відносин між її батьком та ОСОБА_2 ;
під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що основні умови договору довічного утримання (догляду) щодо забезпечення ОСОБА_2 продуктами харчування, одягом, та необхідною допомогою виконувались, про що свідчать квитанції про сплату комунальних послуг, про придбання ліків, а також покази допитаних у судових засіданнях свідків. У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 готувала дома їжу, приносила їй, купляла ліки, продукти, прибирала, купила пральну машину, пилосос, частково сплачувала комунальні послуги, мобільний зв`язок, а також були відремонтовані деякі речі, в туалеті замінено крани. ОСОБА_1 посилалась (і це було підтверджено свідком ОСОБА_5 ) на те, що коли ОСОБА_2 перебувала в лікарні, вона піклувалась про неї (кормила, купала, купувала ліки). Після лікарні забрала ОСОБА_2 до себе додому, де ОСОБА_2 мешкала місяць. Перестала виконувати умови договору, після того, як ОСОБА_2 забрала ключі від квартири;
у суді першої інстанції також з`ясовано, що ОСОБА_2 неодноразово зазначала, що останньою каплею, яка стала підставою для подання позову про розірвання договору довічного утримання є конфліктна ситуація, яка сталась з батьком відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3 на дні народженні, а саме через його приниження, у зв`язку з чим в неї виникли неприязні відносини до батька ОСОБА_3 . Тобто конфліктна ситуація сталась саме з ОСОБА_3 , а не з ОСОБА_1 (набувачем по договору довічного утримання (догляду)), що вказує на те, що підставою для розірвання договору є саме неприязні відносини з батьком відповідачки за первісним позовом, а не неналежне виконання ОСОБА_1 умов договору;
встановивши існування підстав, які мають істотне значення, та свідчать про неможливість подальшого виконання договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_1 через перешкоджання їй у виконанні умов договору ОСОБА_2 шляхом недопуску до квартири, ігнорування її телефонних дзвінків, ненадання ключів від квартири саме з метою «штучного» створення підстав для розірвання указаного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмову у задоволенні позову відчужувача ОСОБА_2 ;
врахувавши, що набувач ОСОБА_1 не має можливості виконувати умови договору довічного утримання з підстав, що мають істотне значення, взявши до уваги тривалість виконання умов договору (з 21 вересня 2018 року), суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов набувача ОСОБА_1 , розірвав договір довічного утримання (догляду) та залишив у власності набувача ОСОБА_1 частини квартири;
апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що вона не мала можливості подальшого виконання умов договору. Водночас у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_1 готувала дома їжу, приносила їй, купляла ліки, продукти, прибирала, купила пральну машину, пилосос, частково сплачувала комунальні послуги, мобільний зв`язок, а також були відремонтовані деякі речі, в туалеті замінено крани. ОСОБА_1 посилалась (і це було підтверджено свідком ОСОБА_5 ) на те, що коли ОСОБА_2 перебувала в лікарні, вона піклувалась про неї (кормила, купала, купувала ліки). Після лікарні забрала ОСОБА_2 до себе додому, де ОСОБА_2 мешкала місяць. Перестала виконувати умови договору, після того, як ОСОБА_2 забрала ключі від квартири. Також ОСОБА_2 неодноразово зазначала, що останньою каплею, яка стала підставою для подання позову про розірвання договору довічного утримання є конфліктна ситуація, яка сталась з батьком відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3 ;
за змістом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Апеляційний суд не навів мотивів з яких він має сумнів щодо достовірності обставин або добровільності обставин, які визнала ОСОБА_2 .
5. Тому касаційному суду належало касаційну скаргу задовольнити, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Суддя В. І. Крат