Справа № 703/6934/25
УХВАЛА

про відмову в ухваленні додаткового рішення

15 січня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка І.В.,

розглянувши без повідомлення (виклику) сторін заяву відповідачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, що подана в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в :

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2025 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволений частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 136624,28 грн відшкодування матеріальної шкоди, 4000,00 грн відшкодування моральної шкоди, 6521,88 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи, а також стягнуто із відповідачки на користь держави судовий збір в сумі 1406,27 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29.12.2025 до Смілянського міськрайонного суду відповідачем ОСОБА_1 подане клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, до якого додані договір про надання правничої допомоги від 10.11.2025, укладений відповідачкою із адвокатом Холодняком В.М., акт виконаних робіт до договору від 10.11.2025, детальний розрахунок суми судових витрат сторони відповідача на професійну правничу допомогу, що включає її складові та вартість кожної із них, відомості про затрачений адвокатом час, квитанцію за підписом адвоката та клієнта про фактичну сплату 8000,00 грн за надання правової допомоги в справі №703/6934/25.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

На підставі ч. 3 ст. 270 ЦПК України розгляд питання про судові витрати здійснений судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву та додані докази, приходить до наступного.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2025 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволений частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 136624,28 грн відшкодування матеріальної шкоди, 4000,00 грн відшкодування моральної шкоди, 6521,88 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи, а також стягнуто із відповідачки на користь держави судовий збір в сумі 1406,27 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справа розглянута в загальному позовному провадженні, за участю представників сторін.

Відзив, поданий представником відповідачки, адвокатом Холодняком В.М. містить посилання про те, що відповідачкою здійснені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, однак попередній розрахунок судових витрат - відсутній. При цьому представниками сторін в порядку, передбаченому ст. 246 ЦПК України, під час відкритого судового засідання зроблено в усній формі заяви про вирішення питання щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2024 року у справі №459/2350/23 (провадження № 61-1802св24) Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, зазначивши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін "може відмовити", а не "відмовляє". Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зміст частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Отже, нормами ЦПК України визначений порядок звернення до суду із відповідною заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який передбачає умову подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також відповідних доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

При цьому про необхідність дотримання вказаного ч. 8 ст. 141 ЦПК України порядку подання доказів неодноразово вказував Верховний Суд.

За обставинами даної справи, письмовий відзив, поданий представником відповідачки 11.11.2025, містить лише вказівку на загальну суму судових витрат відповідної сторони на професійну правничу допомогу, що склали 8000,00 грн, однак не орієнтовний розрахунок, як вимагається чинним ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/129 наведено правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

При цьому стороною позивача, на користь якої вирішений спір в даній справі, 24.12.2025 зроблено лише усну заву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, однак вказаним правом позивач, його представник не скористалися.

Позовні вимоги в даній справі задоволені частково, за рахунок відповідачки, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судовим рішенням 24.12.2025 стягнутий судовий збір до державного бюджету, а витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме на залучення експерта на виконання автотоварознавчого дослідження, на користь відповідача, отже вбачаються підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до правила, що міститься в ч. 10 ст. 141 ЦПК України, яким сторона позивача не скористалася, а не стягнення витрат на користь особи, позов до якої за наслідками судового розгляду задоволений, хоча і частково, проте в повному обсязі, що заявлений відповідачкою до стягнення за даною заявою.

Керуючись вказаною вище засадою відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, передбаченою пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, суд не вважає за можливе задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення про судові витрати відповідача.

На підставі викладеного, ст. 137, 141, 246, 258-261, 270 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про судові витрати в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів.

Суддя І.В.Овсієнко