Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/794/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2026 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Надопта А.А., присяжних В.В.Перепелиця та О.Є.Майора, секретар судового засідання Стрижак О.М., за участю представника заявника адвоката Довбака Р.В., представника особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною-адвоката Бочкор І.В., представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася у суд із заявою про визнання свого брата ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення заявника його опікуном.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом заявника, який проживає та зареєстрований разом із заявником та їх матір`ю ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень- побиття невідомою особою, ОСОБА_3 було встановлена інвалідність 2-ї групи. Згідно рішення Виноградівського районного суду від 27.12.2018р. у справі №299/891/18 ОСОБА_5 визнаний недієздатним, а його опікуном була призначена його мати, яка вже є літньою, а тому забезпечує відповідний догляд за недієздатним братом саме заявник, а відтак заявник просить суд визнати свого брата ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити заявника його опікуном.

Представник заявника в суді підтримав заяву повністю і по аналогічних мотивах, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя стверджує, що наявні всі підстави для задоволення заяви, оскільки заявник єдиний, хто може бути опікуном недієздатної особи.

Представник особи, відносно якої вирішується питання, адвокат І.В.Бочкор вважає, що задоволення заяви повністю відповідає інтересам ОСОБА_5 .

Представник третьої особи на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи у суді вказав, що заявник призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_5 19.01.2025р., а відтак факт проходження заявником військової служби унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна щодо його брата.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Королівської селищної ради, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи у суді в судове засідання не з`явився, проте 16.04.2025р. подав до суду Рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна №41 від 15.04.2025р. та Висновок про доцільність призначення ОСОБА_2 опікуном його брата ОСОБА_5 - 18.07.1964 р.н., а справу просив розглянути у їх відсутності- подання підтримує, не заперечує щодо задоволення заяви.

Представник третьої особи на стороні заявника- в/ч НОМЕР_1 , будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи у суді в судове засідання не з`явився, проте 12.01.2026р. подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що заявник ОСОБА_2 19.01.2025р. наказом №21 по військовій частині призначений сапером розмінування 2 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування 3 батальону розмінування в.ч. НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини №36 від 01.02.2025р ОСОБА_6 .Деяк призначено на посаду електрозварювальника-монтажника монтажного відділення 3 інженерно-позиційного взводу 1 роти інженерної підтримки в.ч. НОМЕР_2 , а відтак вважає, що факт проходження заявником військової служби унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків опікуна щодо його брата. Крім того, використання заявником приватно-правого інструментарію визнання особи недієздатною з метою встановлення для себе опіки над братом для уникнення виконання щодо обов`язку захисту Батьківщини, а відтак вимоги заявника не можуть бути задоволенні.

Суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд встановив, що заявник є рідним братом ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають та зареєстровані разом із заявником та їх матір`ю ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 встановлена інвалідність 2-ї групи. Рішенням Виноградівського районного суду від 27.12.2018р. у справі №299/891/18 ОСОБА_5 визнаний недієздатним, а його опікуном була призначена його мати, строк дії зазначеного рішення відповідно до приписів ст.300 ч.ч.7-8 ЦПК України сплинув і мати із заявою про продовження дії зазначеного рішення суду не зверталась.

Встановлено також, що заявник по справі є мобілізований 19.01.2025р. ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно на даний час проходить військову службу у ЗСУ в ч НОМЕР_1 . Зокрема, заявник ОСОБА_2 19.01.2025р. наказом №21 по військовій частині призначений сапером розмінування 2 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування 3 батальону розмінування в.ч. НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини №36 від 01.02.2025р ОСОБА_6 .Деяк призначено на посаду електрозварювальника-монтажника монтажного відділення 3 інженерно-позиційного взводу 1 роти інженерної підтримки в.ч. НОМЕР_2

Відповідно до Висновку судово-психіатричної експертизи №305 від 24.07.2025р. ОСОБА_5 - 18.07.1964 р.н. виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді Органічного маревного (шизофреноподібного) розладу, внаслідок такого психічного розладу не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно до Рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна №41 від 15.04.2025р. та Висновку органу опіки та піклування Королівської селищної ради визначено за доцільне призначення ОСОБА_7 - 18.07.1964 р.н. у випадку визнання в судовому порядку останнього недієздатним.

До вказаних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно із ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частина 1 ст.30 ЦК України визначає, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.39, ч.1 ст.40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (ч.1-3 ст.41 ЦК України).

Згідно змісту ч.1 ст.300 ЦПК України, ч.1 ст.60 ЦК України, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, суд встановлює над нею опіку і призначає їй піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Нормами ст.55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів.

Ст.67 ЦК України визначені права та обов`язки опікуна, а саме: 1) Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток; 2) Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави; 3) Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного; 4) Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Згідно з ч.3 ст.72 ЦК України опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

Відповідно до ст.76 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до ч.1 ст.65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Суд , заслухавши пояснення учасників процесу, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Заявник скористався правовою допомогою.

Частина 2 ст.19 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.21, ч.2 ст.22, ч.1 ст.28, ч.1 ст.29, ч.ч.1, 2 ст.55 Конституції України). Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей, які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я вони не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Важливим елементом держави є захист особистих немайнових та майнових прав осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Законом закріплена особлива форма державної турботи про нужденних осіб, які потребують сторонньої допомоги. Якщо особа не може мати правоздатності, то на законних підставах і лише за рішенням суду вона може бути визнана недієздатною. Єдиною підставою для цього є стійкий і хронічний розлад, за якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Такий психічний розлад має бути підтверджений висновком судово-психіатричної експертизи, зокрема, відповідно до Висновку судово-психіатричної експертизи №305 від 24.07.2025р., відповідно до якої ОСОБА_5 - 18.07.1964р.н. виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді Органічного маревного (шизофреноподібного) розладу, внаслідок такого психічного розладу не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому суд приймає до уваги вказаний акт як належний та допустимий доказ, оскільки останній підтверджує саме такий факт, а відтак ОСОБА_5 - 18.07.1964 р.н. визнається судом недієздатним, а тому наявні обґрунтовані та законні підстави вирішення питання для встановлення над ним опіки.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020р. у справі №205/4245/17.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

У постанові Верховного Суду від 08.01.2024р. у справі №753/1905/22 (провадження №61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Вирішуючи питання про призначення опіки, суд не діє самостійно, а приймає рішення на підставі подання органу опіки та піклування за його заявою чи заявою особи, призначеної піклувальником або опікуном.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням Органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Питання щодо встановлення опіки і піклування регулюються Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.99р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.1999р. за N387/3680 та Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затверджених постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866.

Відповідно до п.3.3 Правил опіки та піклування, документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020р. у справі №336/5652/18 зазначив, що відповідно до ч.1 ст.67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.04.2022р. у справі №712/10043/20 при призначенні опікуна важливо і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Зокрема, як вбачається з Висновку №41 органу опіки та піклування виконавчого комітету Королівської селищної ради від 15.04.2025р., орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити ОСОБА_2 опікуном над його братом ОСОБА_5 - 18.07.1964 р.н. у випадку визнання в судовому порядку останнього недієздатним.

У постанові Верховного Суду від 08.01.2024р. у справі №753/1905/22 (провадження №61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України, проте, як вбачається, Заінтересована особа Виноградівська міська рада надала суду не Подання, а Висновок на призначення опікуна, яке не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, не подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України.

Належні та допустимі докази, які б доводили, що заявник відповідає цим вимогам (зокрема, довідки про стан здоров`я заявника, про проходження психіатричного, наркологічного оглядів, характеристика за місцем її проживання чи місцем роботи), в матеріалах справи відсутні. Саме по собі подання органу опіки та піклування про доцільність призначення особи піклувальником без доведення зазначених вище умов не може бути підставою для призначення його опікуном в судовому порядку.

У Висновку, а не у поданні, органу опіки та піклування виконавчого комітету Королівської селищної ради від 15.04.2025р. за №41 вказано, що заявник проживає з братом ОСОБА_8 .Деяк та їх літною матір`ю, згідно рішення суду від 27.12.2018р. у справі №299/891/18 ОСОБА_5 визнаний недієздатним, а його опікуном була призначена його мати, яка вже є літньою, а тому забезпечує відповідний догляд за недієздатним братом саме заявник. Окрім того, Висновок про стан здоров`я заявника та характеристики на кандидата в опікуни до матеріалів заяви не надано, що не уможливлює об`єктивно розглянути питання ОСОБА_9 опікуном недієздатною особи.

Відомостями щодо інших осіб або наявних родичів, які могли б забезпечити постійний догляд ОСОБА_5 , міська рада не володіє.

Отже суд вважає, що подання (висновок) органу опіки та піклування не містять належного обґрунтування про необхідність призначення саме заявника опікуном над своїм братом без достатньої аргументації такого висновку, що фактично зазначено у самому висновку, через що він не може бути прийнятий судом.

Окрім того, у поданні відсутня інформація про неможливість виконання таких функцій іншим з подружжя або членами сім`ї першого ступеня спорідненості при наявності таких.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №545/1691/16-ц (провадження № 614475св18) сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі.

Окрім того, як достовірно встановлено у суді, у зв`язку із оголошенням Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 загальної мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_5 заявник ОСОБА_2 був призваний та направлений 19.01.2025р. до військової частини НОМЕР_1 , де наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.01.2025 № 21 ОСОБА_2 призначено до військової частини НОМЕР_1 сапером розмінування 2 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування НОМЕР_3 батальйону розмінування військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2025 № 36 солдата ОСОБА_2 призначено на посаду електрозварника монтажника монтажного відділення 3 інженерно-позиційного взводу 1 роти інженерної підтримки батальйону інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 . 12.02.2025 адвокат Довбак Р.В. в інтересах ОСОБА_2 , який вже на той час перебував у лавах ЗСУ, звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна.

Отже, як достовірно встановлено у суді, заявник ОСОБА_2 на даний час є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією на період правового режиму воєнного стану у військовій частині НОМЕР_1 , та безпосередньо виконує обов`язки за місцем несення служби.

З урахуванням обставини проходження заявником ОСОБА_2 військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація його права бути опікуном недієздатного брата ОСОБА_8 .Деяка можлива лише за умови звільнення з військової служби.

Отже, оскільки заявник з 19.01.2025р. зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та проходить військову службу, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна, оскільки опікун або піклувальник призначається з урахуванням можливості особи виконувати обов`язки опікуна або піклувальника (ст.63 ЦК України), опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних умов. Забезпечення його доглядом та лікуванням (ст.67 ч.1 ЦК України), а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення його опікуном ОСОБА_5 .

У своїй заяві ОСОБА_2 вказав, що проживає не тільки з братом ОСОБА_5 , а й з матір`ю ОСОБА_10 , яка попередньо була призначена опікуном ОСОБА_5 , який був визнаний недієздатним відповідно до рішення Виноградівського районного суду по справі №299/891/18 від 27.12.2018р., проте у заяві, як і у Висновку органу опіки та піклування, не вказано чому опікун відповідно до положення ч.ч.7,8 ст.300 ЦПК України, не звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, оскільки після спливу строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною встановленні в ньому юридичні факти втрачають свою дію.

Виходячи із тієї обставини, що ОСОБА_5 було встановлено інвалідність ІІ групи і відповідно до рішення Виноградівського районного суду по справі №299/891/18 від 27.12.2018 року ОСОБА_5 було визнано недієздатним та призначено йому опікуном його матір ОСОБА_10 , однак, відповідно до положення ч.ч.7,8 ст.300 ЦПК України, опікун не звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною. Заявник до суду із заявою про визнання даної особи недієздатною та призначення його опікуном звернувся тільки 12.02.2025р., тобто після його мобілізації, що обгрунтовано свідчить про ту обставину, що таким чином заявник хоче створити для себе підстави для звільнення із військової служби відповідно до ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Як зазначив Касаційний цивільний суд Верховного Суду у своїй постанові від 22.01.2025р. по справі №495/43/3 сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання повинні відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки про дотримання принципу справедливості виклав Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц).

Таким чином, використання ОСОБА_2 приватно-правового інструментарію визнання особи недієздатною з метою встановлення для себе опіки над ОСОБА_5 направлене для уникнення виконання обов`язку по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, передбаченого ст.65 Конституції України, шляхом створення для себе правових підстав для звільнення із військової служби, що вказує на зловживанням процесуальними правами.

Підтвердженням таких висновків суду є те, що опіка над ОСОБА_5 завершила свою законну дію з 27.01.2021р. і протягом 4 років ні в кого не виникало питання про продовження опіки над ОСОБА_5 , проте коли заявник ОСОБА_2 був призваний та направлений 19.01.2025р. до військової частини, він вирішив згадати за рідного брата та звернувся 12.02.2025р. до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна.

Отже суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог заявника про призначення його опікуном недієздатного брата слід відмовити, оскільки він зараз проходить військову службу по мобілізації, а його брат потребує постійного щоденного стороннього догляду, якого, на переконання суду, на цей час заявник, в порушення вимог ст.ст.63,67 ЦК України, забезпечити не може, проходячи службу в ЗСУ в іншій місцевості.

На підставі наведеного суд приходить до переконання, що на даний час обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_5 слід тимчасово покласти саме на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Королівської селищної ради до вирішення питання про призначення опікуна, в порядку визначеному законодавством, роз`яснивши йому, що відповідно до ст.67 ЦК України орган опіки та піклування зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Заявник не позбавлений права надалі бути призначеним опікуном над недієздатним братом, якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають йому в повному обсязі виконувати обов`язки опікуна.

Також, суд вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.

Так, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації з 24 лютого 2022 року указом Президента в Україні введено воєнний стан, строк дії якого наразі продовжено до 03.02.2026р.

Відповідно до пп.10 п.1 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані опікун особи, визнаної судом недієздатною.

В силу абз.14 п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

Окрім того, суд наголошує, що умови існування в державі воєнного стану, строк дії якого наразі продовжено до 03.02.2026р., можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України, яка перебуває зараз в стані війни з росією, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації з 24.02.2022р.

Крім того, суд зауважує, що станом на сьогодні саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений ст.65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном. При розгляді питання про призначення опікуна слід враховувати кандидатуру, обґрунтовувати доцільність призначення саме його, а також, чи склалися між заявником та недієздатною особою особисті приязні взаємини, чи є у недієздатної особи інші близькі родичі, які могли б виконувати обов`язки опікуна.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги, що в силу положень ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.293, 294, 299, 300 ЦПК України суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки задоволити частково.

Визнати недієздатним ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 .

Встановити опіку над недієздатним ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 та призначити опікуном ОСОБА_11 .Деяка орган опіки та піклування Королівської селищної ради Закарпатської області.

В решті вимог відмовити.

Визначити строк дії рішення терміном на два роки від дня набрання ним законної сили.

Рішення після набрання ним законної сили надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлене 26.01.2026р.

Головуючий Присяжні А. А. Надопта

О.Є.Майор

В.Г.Перепелиця