справа 278/693/26
У Х В А Л А

10 лютого 2026 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Віктор Мокрецький, розглянувши заяву цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати за позивачкою право особистої приватної власності на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0720, площею 0,0459 га, яка розташована за цією ж адресою.

Разом із тим, оглянувши матеріали зазначеної заяви, суд доходить висновку про необхідність її залишення без руху із огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 згідно з якою, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Так, із прохальної частини позову вбачається, що заявниця просить суд визнати право власності за нею на садовий будинок та земельну ділянку.

Водночас, ціна цього позову ОСОБА_1 вказана як 168 210 грн, тобто виходячи із вартості цього майна станом на день його придбання позивачкою, а саме станом на 17 грудня 2021 року.

Однак, попри правову позицію, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20, позивачкою до матеріалів позову не долучено документів із яких суд міг би встановити дійсну вартість спірного майна станом на день звернення до суду із цим позовом, тобто станом на 10 лютого 2026 року.

Абзацом першим статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Стаття 5 вище вказаного закону визначає, що суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно абзацу 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим за рішенням суду.

Таким чином суд вказує на те, що ОСОБА_1 слід надати у розпорядження суду документи із яких суд міг би встановити дійсну вартість спірного майна станом на день звернення до суду із цим позовом, тобто станом на 10 лютого 2026 року.

Окремо суд звертає увагу позивачки на те, що вона не обмежена у можливості подання до суду звіту про оцінку майна або будь-якого іншого документу, що підтверджує дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду.

Також суд зауважує, що ОСОБА_1 необхідно подати до суду виправлений примірник позовної заяви відповідно до кількості учасників цієї справи в якому буде вказана актуальна ціна цього позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, на виконання вимог цієї норми процесуального права ОСОБА_1 до матеріалів позову долучила платіжну інструкцію № 2.462097613.1 від 24 грудня 2025 року.

Однак, судом за допомогою відомостей, які містяться у комп`ютерній програмі «Д-3», установлено, що ця платіжна інструкція вже була використана позивачкою в цивільній справі № 278/6550/25.

Так, у листі № 10-1386/0/4-12 від 27 вересня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що у випадку коли позовну заяву було залишено судом без розгляду з підстав, передбачених частиною першою статті 207 ЦПК, а позивач у порядку частини другої цієї статті знову звернувся з позовом до суду в загальному порядку, він вправі використати при цьому первісний документ про сплату судового збору, але за умови, що суму відповідного збору йому не було повернуто (частина четверта статті 6 Закону). За наявності сумнівів у тому, чи було здійснено таке повернення, суд має право витребувати у позивача належні докази (зокрема, довідку органу Державної казначейської служби України про те, що сума судового збору позивачеві з Державного бюджету України не поверталася).

Таким чином, у випадку якщо ОСОБА_1 бажає, щоб вищевказаний платіжний документ був врахований судом під час перевірки сплати позивачкою судового збору при поданні цього позову останній слід надати у розпорядження суду докази, що позовна заява в цивільній справі № 278/6550/25 була залишена судом без розгляду.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Приписи абз. 3 п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вказують на те, що за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2025 року установлено на рівні 3 328 грн.

Отже, ОСОБА_1 слід після визначення актуальної інформації щодо вартості усіх об`єктів нерухомого майна, які остання бажає визнати своєю особистою власністю, привести у відповідність із ціною позову оплату судового збору.

Платiжнi реквізити для перерахування (доплати) судового збору:

Отримувач коштів ГУК у Жит.обл/Житомир.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37976485

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0006196

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Житомирський районний суд Житомирської області (назва суду, де розглядається справа).

Недотримання позивачкою зазначених положень при зверненні з позовною заявою у справі перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву залишити без руху з наданням п`ятиденного строку для усунення недоліків зазначених в даному рішенні з дня отримання його копії.

Роз`яснити заявниці, що у випадку неусунення зазначених недоліків заява вважається неподаною та повертається авторові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Віктор Мокрецький