Справа №694/3433/25
провадження № 2-з/694/3/26
У Х В А Л А

про повернення заяви

27.01.2026 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Кравченко Т.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошове забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановила:

В провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 27.11.2025 року було відкрите провадження в даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 13.01.2026 року.

Ухвалою суду від 13.01.2026 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи відкладено на 04.03.2026 року.

26.01.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, я якій просить забезпечити позов про стягнення аліментів шляхом накладення арешту на грошове забезпечення відповідача.

Перевіривши подану заяву та додані до неї матеріали суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї визначені ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник

спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ознайомившись із заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, дослідивши додані до неї документи, суд встановив, що подана заява не відповідає вимогам ч.1 ст.151 ЦПК України.

Так, в заяві відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову та не зазначено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на грошове забезпечення може реально утруднити виконання рішення суду.

Також в заяві не зазначено ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, яка має значення для визначення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами (відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців).

Згідно з імперативними приписами ч.8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

В порушення вимог п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, в прохальній частині заяви про забезпечення позову міститься вимога про витребування доказів, що є незрозумілим, оскільки заява про витребування доказів подається окремо в порядку та у строки, передбачені ст. 84 ЦПК України та не стосується заходів забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову з наданням відповідних доказів, не містить ціни позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, з урахуванням положень ч.10 ст.153 ЦПК України, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову повернути заявнику.

При цьому, суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє права повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-154 ЦПК України, суддя

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошове забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про стягнення аліментів - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.М. Кравченко