Номер провадження: 22-ц/813/2378/26
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Попової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року, повний текст якого складено 17 березня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Бондара В.Я., у цивільній справі за позовною заявою ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

07.12.2023 ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, яка заподіяна внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) у розмірі 102 923,39 грн. та судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 25.05.2021 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0200а1о, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 .

27.04.2022 о 12:20 год. в м. Одеса, на розі пр. Ак. Глушко-Марлаша Жукова сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля Mazda, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 . Згідно повідомлення про ДТП (європротокол) ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР). Позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 151 423,39 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в АТ СГ «ТАС», яке виплатило позивачу 48 500,00 грн., з врахуванням того, що максимальний розмір страхової виплати за європротоколом становить 50 000 грн. та вирахувавши франшизу у розмірі 1 500,00 грн.

Посилаючись на те, що сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 102 923,39 грн., позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду від 17.03.2025 року у задоволенні позову ПрАТ СК «АРКС» було відмовлено (т.2, а.с.179-184).

В апеляційній скарзі ПрАТ СК «АРКС» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-4).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Попової О.А., колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи (т.3, а.с.60-62).

При цьому представник ПрАТ «СК «АРКС» надав суду апеляційної інстанції заяву про слухання справи в його відсутність (т.3, а.с.72).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що винність відповідача ОСОБА_1 у спричинені майнової шкоди автомобілю «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 , матеріалами справи не встановлена.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступних обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, при зіткненні автомобілів обоє водіїв не бажали лишитися водійських посвідчень та у них не було майнових претензій один до одного, вони потиснули один одному руки та роз`їхалися без складення Європротоколу.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 не заповнював та не підписував Європротоколу, а тому його вина у скоєнні ДТП не була встановлена.

Згідно відзиву на позовну заяву, який між тим не спростований матеріалами справи, на перехресті, де сталася ДТП не працював світлофор, більша частина дороги була перекрита кам`яними блоками. На межі двох смуг відбулося зіткнення. Щоб не зупиняти рух інших авто обидва водії від`їхали в сторону та викликали наряд поліції. Працівники поліції приїхавши, пояснили, що неможливо встановити винну особу, адже світлофор не працює, камери відеоспостереження вимкнені і два водія залишили місце ДТП, тому запропонували скласти протоколи на обох водіїв або вирішити ситуацію мирним шляхом, повідомили про можливість складення Європротоколу.

Оскільки ні водій ОСОБА_1 , ні водій ОСОБА_4 не бажали лишатися водійських посвідчень та у них не було майнових претензій один до одного, водії потиснули друг другу руки і роз`їхалися без складення Європротоколу. Відповідач не заповнював та не підписував доданий до позову європротокол. Крім того, з доданого до матеріалів справи євпропотоколу не можливо встановити винного у ДТП водія, тому він складений був без достатніх для того підстав (т.1, а.с.13).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку страхового відшкодування, сума відшкодування у розмірі 151 423,39 грн. складається з вартості відновлювального ремонту, франшиза становить 0 грн., коефіцієнт пропорційності 1 (т.1, а.с.15).

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована згідно полісу серії АТ №001206518 в Приватному акціонерному товаристві «страхова група (далі - ПрАТ «СГ) «ТАС» (т.1 а.с.34), то AT «СК «АРКС» звернулось до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування (т.1, а.с.35).

ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 48 500 грн. (т.1, а.с.36).

У звязку з цим, АТ «СК «АРКС» надіслало ОСОБА_1 претензію про регресні вимоги на суму 102 923,39 грн. (т.1, а.с.9).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП.

Тобто, вищевказаною нормою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений вичерпний перелік умов, за наявності яких учасники ДТП можуть скористатись європротоколом, а саме: водії-учасники ДТП мають поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; відсутність травмованих (загиблих) людей; згода водіїв транспортних засобів, учасників ДТП щодо її обставин; у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

У разі невиконання хоча б однієї з обов`язкових для європротоколу умов, матеріали ДТП мають бути оформлені уповноваженими на те працівниками відповідних підрозділів Національної поліції.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що з доданого до позову повідомлення про ДТП (європротокол) неможливо встановити винну особу у порушенні ПДР, що призвело до вчинення ДТП.

При цьому суд виходив із того, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ч. 2 ст. 108 Закону України "Про страхування" якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Тобто, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, саме винна у вчиненні ДТП особа зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Проте, враховуючи, що вина ОСОБА_1 матеріалами справи не підтверджується, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС».

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.02.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький