Номер провадження № 2/521/1477/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників, представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - не з`явився;

від «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY (ел. пошта , тел. 13, адреса 63-66 Хаттон Гарден, 5 поверх, офіс 23, Лондон, Англія, EC1N 8LE) про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У листопаді 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY про захист прав споживачів, в якій позивач просить:

визнати незаконною бездіяльність GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY у проведенні перерахунку переплачених відсотків за договорами позик №-387779 від 24.10.2024 року, №-401932 від 03.11.2024 року та №-424768 від 20.11.2024 року на загальну суму 5 324 грн. 18 коп.;

зобов`язати Акціонерне товариство GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY провести перерахунок та виплатити незаконно сплачені ОСОБА_1 , відсотки у розмірі 5 324 грн. 18 коп.;

зобов`язати Акціонерне товариство GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY надати змогу ОСОБА_1 сплатити борг за договором позики №-453010 від 12.12.2024 року у сумі, яку отримано у розмірі 3 607,50 грн.;

зобов`язати GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.;

звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а суму судового збору стягнути з відповідача.

Зокрема, обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач вказав, що між ним та відповідачем, через мережу інтернет було укладено договори на взяття кредитних коштів в установі «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY, а саме:

1. Договір позики №-387779 від 24.10.2024 року - на суму 100,00 USDT, що при переведенні на картковий рахунок склало 3 607,50 грн. В подальшому, а саме 25.10.2024 року по зазначеному вище договору було сплачено суму у розмірі 5 148,52 грн.

2. Договір позики №-401932 від 03.11.2024 року - на суму 100,00 USDT, що при переведенні на картковий рахунок склало 3 629,00 грн. В подальшому, а саме 06.11.2024 року по зазначеному вище договору було сплачено суму у розмірі 5 441,54 грн.

3. Договір позики №-424768 від 20.11.2024 року - на суму 100,00 USDT, що при переведенні на картковий рахунок склало 3 549,00 грн. В подальшому, а саме 23.11.2024 по зазначеному вище договору було сплачено суму у розмірі 5 519,62 грн. з комісією 27,60 грн.

4. Договір позики №-453010 від 12.12.2024 року - на суму 100,00 USDT, що при переведенні на картковий рахунок склало 3 607,50 грн.

Як вказано позивачем, станом на 08.11.2025 року позикодавцем було заявлено претензію на 2 947,38 USDT, що в конвертаційному перерахунку складає 140 884,767 грн.

За твердженнями позивача, він, дізнавшись, що відповідно до законодавства має право не сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, 22.12.2024 року звернувся до директора «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY ОСОБА_6 з проханням на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" здійснити перерахунок переплачених за зазначеними вище договорами коштів у сумі 5 324 грн. 18 коп. та коштів за перекази у сумі 27 грн. 60 коп., та повернути їх на картковий рахунок, дати змогу по діючому кредиту позиці сплатити суму, яку було отримано на картку 3 607,50 грн. Проте, як вказано позивачем, станом на 08.01.2025 року жодної відповіді він від відповідача за означеним питанням не отримав.

Позивач вважає, що ситуацією, яка виникла, а саме ненаданням відповіді в проханні провести перерахунок зазначених переплачених відсотків «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY, тобто ігноруванням статусу позивача як військовослужбовця та учасника бойових дій, а також ігноруванням законодавства України, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності як людини - відповідно до Конституції України.

Щодо душевних страждань, які на думку позивача йому було завдано у зв`язку з неприйняттям законного рішення щодо проведення перерахунку переплачених відсотків, позивач вважає, що такі страждання виникли у останнього внаслідок відмови та повного привласнення попередньо виплачених відсотків по кредитам в розмірі 5 324 грн. 18 коп.

Відтак, з огляду на вказане, позивач вважає, що в якості моральної шкоди з GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY слід відшкодувати на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

12.06.2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси у справі №521/19523/25 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено дату судового засідання у підготовчому провадженні.

Відзиву від відповідача у даній справі до суду не надійшло, що в розумінні вимог чинного ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними в ній письмовими матеріалами.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 13.01.2026 року у справі №521/19523/25 підготовче провадження було закрите, призначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті позовних вимог.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно.

01.12.2025 року позивач скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, що розглянуте судом та задоволене.

Представник відповідача був повідомлений шляхом направлення відповідного повідомлення на його офіційну електронну адресу. Про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань суду не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

У зв`язку із неявкою сторін - учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY про захист прав споживачів не потребують задоволення, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, що вбачається з посвідчення НОМЕР_2 від 21.09.2022 року.

24.10.2024 року між SOCIAL FINANCE CARE AND WELLBEING INVESTMENTS LLP та ОСОБА_1 було укладено договір позики «Економний» № -387779, за умовами п. 1.1 сторони погодили, що позикодавець передає у власність позичальнику 100 USDT, на умовах строковості та платності, шляхом перерахування на електронний гаманець позичальника № НОМЕР_5, а позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії, визначені цим договором. Договір позики є укладеним з моменту фактичного передання USDT.

За п. 2.1 договору, вартість позики за договором складає 4100 грн., що є еквівалентом 100 дол. США, згідно курсу продажу долару до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates), де 1 долар США дорівнює 41 грн. на дату підписання цього Договору. Вартість позики для розрахунку кількості USDT до повернення позичальником, визначається пропорційно зміні курсу продажу долару США до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates) на дату фактичного повернення позики, але не нижче курсу на дату підписання цього додатку.

Відповідно до п. 2.2 договору строк на який передається позика за договором складає 30 календарних днів. Позика має бути повернута у термін до 22-11-2024 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) позики для виконання зобов`язання за цим договором до зазначеної дати повернення позики, невнесена (недовнесена) сума зобов`язання вважається простроченою заборгованістю. Строк може бути продовжено виключно за взаємним волевиявленням сторін шляхом укладення додаткової угоди. Зміна строку в односторонньому порядку не допускається.

За умовами п. 2.3 договору, повернення позики, а також сплата всіх передбачених платежів за договором, здійснюється позичальником у строк передбачений договором.

Згідно із п. 2.4 договору, позичальник сплачує позикодавцеві проценти за користування позикою у USDT за ставкою у розмірі проценту від вартості позики на день укладення договору згідно п.2.1. за кожен день за ставкою, що залежить від строку користування позикою згідно п.2.2. Нарахування процентів здійснюється щоденно в межах строку згідно п. 2.2. цього договору та перераховується в перший день порушення строку повернення позики та сплати нарахованих процентів за ставкою 3 (три) % від вартості позики на день укладення цього договору згідно п.2.1. за весь встановлений п. 2.2 цього договору строк.

Підписів сторін, зокрема, електронних, матеріали зазначеного вище договору не містять. Вказаний договір має лише посилання на номери електронних гаманців як позикодавця, так і позичальника.

У матеріалах справи наявний скріншот платіжної операції від 24.10.2024 року про перерахування на картку «Універсальна» 3607 грн. 50 коп. без зазначення ані контрагентів банківської операції, ані призначення банківського переказу.

З платіжної інструкції № P24AD8788 без дати вбачається, що від ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 було перераховано 5148 грн. 52 коп.

03.11.2024 року між SOCIAL FINANCE CARE AND WELLBEING INVESTMENTS LLP та ОСОБА_1 було укладено договір позики «Економний» № -401932, за умовами п. 1.1 сторони погодили, що позикодавець передає у власність позичальнику 100 USDT, на умовах строковості та платності, шляхом перерахування на електронний гаманець позичальника № НОМЕР_5, а позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії, визначені цим договором. Договір позики є укладеним з моменту фактичного передання USDT.

За п. 2.1 договору, вартість позики за договором складає 4100 грн., що є еквівалентом 100 дол. США, згідно курсу продажу долару до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates), де 1 долар США дорівнює 41 грн. на дату підписання цього Договору. Вартість позики для розрахунку кількості USDT до повернення позичальником, визначається пропорційно зміні курсу продажу долару США до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates) на дату фактичного повернення позики, але не нижче курсу на дату підписання цього додатку.

Відповідно до п. 2.2 договору строк на який передається позика за договором складає 30 календарних днів. Позика має бути повернута у термін до 02-12-2024 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) позики для виконання зобов`язання за цим договором до зазначеної дати повернення позики, невнесена (недовнесена) сума зобов`язання вважається простроченою заборгованістю. Строк може бути продовжено виключно за взаємним волевиявленням сторін шляхом укладення додаткової угоди. Зміна строку в односторонньому порядку не допускається.

За умовами п. 2.3 договору, повернення позики, а також сплата всіх передбачених платежів за договором, здійснюється позичальником у строк передбачений договором.

Згідно із п. 2.4 договору, позичальник сплачує позикодавцеві проценти за користування позикою у USDT за ставкою у розмірі проценту від вартості позики на день укладення договору згідно п.2.1. за кожен день за ставкою, що залежить від строку користування позикою згідно п.2.2. Нарахування процентів здійснюється щоденно в межах строку згідно п. 2.2. цього договору та перераховується в перший день порушення строку повернення позики та сплати нарахованих процентів за ставкою 3 (три) % від вартості позики на день укладення цього договору згідно п.2.1. за весь встановлений п. 2.2 цього договору строк.

Підписів сторін, зокрема, електронних, матеріали зазначеного вище договору не містять. Вказаний договір має лише посилання на номери електронних гаманців як позикодавця, так і позичальника, а також отриманий ним код із СМС 833921.

У матеріалах справи наявний скріншот платіжної операції від 03.11.2024 року про перерахування на картку «Універсальна» 3629 грн. 00 коп. без зазначення ані контрагентів банківської операції, ані призначення банківського переказу.

З платіжної інструкції № 97 від 06.11.2024 року вбачається, що від ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_4 було перераховано 5441 грн. 54 коп.

20.11.2024 року між SOCIAL FINANCE CARE AND WELLBEING INVESTMENTS LLP та ОСОБА_1 було укладено договір позики «Економний» № -424768, за умовами п. 1.1 сторони погодили, що позикодавець передає у власність позичальнику 100 USDT, на умовах строковості та платності, шляхом перерахування на електронний гаманець позичальника № НОМЕР_5, а позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії, визначені цим договором. Договір позики є укладеним з моменту фактичного передання USDT.

За п. 2.1 договору, вартість позики за договором складає 4100 грн., що є еквівалентом 100 дол. США, згідно курсу продажу долару до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates), де 1 долар США дорівнює 41 грн. на дату підписання цього Договору. Вартість позики для розрахунку кількості USDT до повернення позичальником, визначається пропорційно зміні курсу продажу долару США до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates) на дату фактичного повернення позики, але не нижче курсу на дату підписання цього додатку.

Відповідно до п. 2.2 договору строк на який передається позика за договором складає 30 календарних днів. Позика має бути повернута у термін до 19-12-2024 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) позики для виконання зобов`язання за цим договором до зазначеної дати повернення позики, невнесена (недовнесена) сума зобов`язання вважається простроченою заборгованістю. Строк може бути продовжено виключно за взаємним волевиявленням сторін шляхом укладення додаткової угоди. Зміна строку в односторонньому порядку не допускається.

За умовами п. 2.3 договору, повернення позики, а також сплата всіх передбачених платежів за договором, здійснюється позичальником у строк передбачений договором.

Згідно із п. 2.4 договору, позичальник сплачує позикодавцеві проценти за користування позикою у USDT за ставкою у розмірі проценту від вартості позики на день укладення договору згідно п.2.1. за кожен день за ставкою, що залежить від строку користування позикою згідно п.2.2. Нарахування процентів здійснюється щоденно в межах строку згідно п. 2.2. цього договору та перераховується в перший день порушення строку повернення позики та сплати нарахованих процентів за ставкою 3 (три) % від вартості позики на день укладення цього договору згідно п.2.1. за весь встановлений п. 2.2 цього договору строк.

Підписів сторін, зокрема, електронних, матеріали зазначеного вище договору не містять. Вказаний договір має лише посилання на номери електронних гаманців як позикодавця, так і позичальника, а також отриманий останнім код із СМС 372448.

У матеріалах справи наявний скріншот платіжної операції від 20.11.2024 року про перерахування на картку «Універсальна» 3549 грн. 00 коп. без зазначення ані контрагентів банківської операції, ані призначення банківського переказу.

Також в матеріалах справи наявний скріншот із написом «вимога 5519, 62 UAN»

Зі скріншоту під назвою «оплата з комісією» від 23.11.2024 року вбачається здійснення платіжної операції з картки «Універсальна» НОМЕР_3 на платіжну картку НОМЕР_4 на суму 5547, 22 грн. Проте, будь-яких даних контрагентів, призначення платежу - не вказано.

12.12.2024 року між SOCIAL FINANCE CARE AND WELLBEING INVESTMENTS LLP та ОСОБА_1 було укладено договір позики «ПРЕМіУМ» № -453010, за умовами п. 1.1 сторони погодили, що позикодавець передає у власність позичальнику 100 USDT, на умовах строковості та платності, шляхом перерахування на електронний гаманець позичальника № НОМЕР_5, а позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії, визначені цим договором. Договір позики є укладеним з моменту фактичного передання USDT.

За п. 2.1 договору, вартість позики за договором складає 4100 грн., що є еквівалентом 100 дол. США, згідно курсу продажу долару до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates), де 1 долар США дорівнює 41 грн. на дату підписання цього Договору. Вартість позики для розрахунку кількості USDT до повернення позичальником, визначається пропорційно зміні курсу продажу долару США до гривні, встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates) на дату фактичного повернення позики, але не нижче курсу на дату підписання цього додатку.

Відповідно до п. 2.2 договору строк на який передається позика за договором складає 30 календарних днів. Позика має бути повернута у термін до 10.01.2025 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) позики для виконання зобов`язання за цим договором до зазначеної дати повернення позики, невнесена (недовнесена) сума зобов`язання вважається простроченою заборгованістю. Строк може бути продовжено виключно за взаємним волевиявленням сторін шляхом укладення додаткової угоди. Зміна строку в односторонньому порядку не допускається.

За умовами п. 2.3 договору, повернення позики, а також сплата всіх передбачених платежів за договором, здійснюється позичальником у строк передбачений договором.

Згідно із п. 2.4 договору, позичальник сплачує позикодавцеві проценти за користування позикою у USDT за фіксованою ставкою у розмірі 2 (двi) % від вартості позики на день укладення цього Договору згідно п. 2.1. за кожен день. Нарахування процентів здійснюється в межах строку згідно п. 2.2 за весь строк володіння та розпорядження позикою в день передачі суми позики. День надання та повернення позики враховується при нарахуванні процентів.

Підписів сторін, зокрема, електронних, матеріали зазначеного вище договору не містять. Вказаний договір має лише посилання на номери електронних гаманців як позикодавця, так і позичальника.

Також у матеріалах справи наявна низка скріншотів невідомого походження, зокрема, зі скріншоту під назвою «погашення позики» без номера та дати вбачаються: номер договору 0 453010, ПІБ - ОСОБА_5 , реквізити електронного гаманця, кількість USDT - 2947.38; зі скріншоту «до сплати 28680 UAH» вбачається алгоритм дій щодо грошового переказу.

З листа, адресованого директору «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY ОСОБА_6, від імені ОСОБА_1 вбачається, що останній просив зупинити нарахування відсотків за діючим договором позики, провести перерахунок переплачених за зазначеними вище договорами коштів у сумі 5 324 грн. 18 коп. та коштів за перекази у сумі 27 грн. 60 коп., та повернути їх на картковий рахунок за відповідними реквізитами. Зазначений лист було підписано електронним підписом 24.10.2024 року.

Інших письмових доказів матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання незаконною бездіяльності відповідача, зобов`язання вчинити певні дії щодо нарахування відсотків за користування позикою, перерахування коштів на рахунок позивача.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Так, за змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, у даній справі, позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідача, в контексті вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звертає увагу суду на ту обставину, що він, як діючий військовослужбовець має відповідні пільги щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами з приводу чого і звернувся до відповідача з відповідною вимогою на яку відповіді не отримав, внаслідок чого звернувся до суду із вимогами про визнання бездіяльності відповідача неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії - а саме, перерахувати нараховані відсотки за користування позиченими коштами на банківський рахунок позивача, за рахунок яких сплатити грошові зобов`язання за іншими правовідносинами. Також позивач вказав, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди у відповідному розмірі.

У даній справі судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися тривалі правовідносини у сфері позики через електронний майданчик біржі криптовалют, одиницею позики є USDT.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2024 року, 03.11.2024 року, 20.11.2024 року, 12.12.2024 року між SOCIAL FINANCE CARE AND WELLBEING INVESTMENTS LLP та ОСОБА_1 було укладено низку договорів позики №№ -387779, -401932, -424768, -453010, за умовами яких, строком на 30 днів по кожному із договорів, відповідач мав надати позивачу у позику 100 USDT.

Сторони за умовами вказаних вище договорів також погодили, що вартість позики для розрахунку кількості USDТ до повернення позичальником визначається пропорційно зміни курсу продажу долара США до гривні.

Згідно із п. 2.4 договорів №№ -387779, -401932, -424768, позичальник сплачує позикодавцеві проценти за користування позикою у USDT за ставкою у розмірі проценту від вартості позики на день укладення договору згідно п.2.1. за кожен день за ставкою, що залежить від строку користування позикою згідно п.2.2. Нарахування процентів здійснюється щоденно в межах строку згідно п. 2.2. цього договору та перераховується в перший день порушення строку повернення позики та сплати нарахованих процентів за ставкою 3 (три) % від вартості позики на день укладення цього договору згідно п.2.1. за весь встановлений п. 2.2 цього договору строк.

Також, як встановлено судом у даній справі, в наданих позивачем договорах зазначено номер електронного гаманця як позикодавця так і позичальника. Відомостей щодо підписання таких договорів, зокрема, електронним підписом, судом не встановлено.

Також судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем, що вбачається з посвідчення НОМЕР_2 від 21.09.2022 року, а також, відповідно з Витягу з Наказу від 01.02.2025 року №32 полковник ОСОБА_1 , начальник служби засобів ураження озброєння логістики прибув до складу сил і засобів оперативного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з метою виконання бойових (спеціальних) завдань.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів справи убачається, що як на підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він, як учасник бойових дій, не мав сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, переплачені ним у розмірі 5324,18 грн.

Проте, у даному разі, позивач помилково ототожнює поняття позики та кредиту, які за своїм правовим регулюванням є різними формами правочинів.

Так, як вже було зазначено судом, відповідно до ст. 1046 ЦК України позика - це передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інші речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Активами, які отримує позичальник можуть бути: грошові кошти в готівковій або безготівковій формі; товари, матеріали та інше; матеріальні цінності, які можна оцінити і встановити на них фіксовану вартість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України кредит - це завжди передача банком або іншою фінансовою установою (кредитодавцем) грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. За кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти за користування.

Тобто, у даному разі, судом встановлено, що між сторонами у даній справі правовідносини щодо споживчого кредитування між сторонами не виникали, а наявні лише правовідносини які виникли з договору позики.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" ;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Судом з листа, адресованого директору «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY ОСОБА_6, від імені ОСОБА_1 встановлено, що останній просив зупинити нарахування відсотків за діючим договором позики, провести перерахунок переплачених за зазначеними вище договорами коштів у сумі 5 324 грн. 18 коп. та коштів за перекази у сумі 27 грн. 60 коп., та повернути їх на картковий рахунок за відповідними реквізитами. Зазначений лист було підписано електронним підписом 24.10.2024 року.

Відповіді на таке звернення позивач не отримав, у зв`язку із чим, звернувся до суду.

Відповідно до пп. 3 п. 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, у даній справі судом встановлено, що на позивача поширюються пільги (не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування позикою у даному разі), передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з початку запровадження особливого періоду.

Разом з цим суд зауважує, що в цій справі позивачем не надано жодного документального обґрунтування будь якої його заборгованості за договорами позики, зокрема виписки по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд, навіть з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за позикою та нарахованим за її користування процентів.

При цьому, суд вказує, що надані позивачем до матеріалів справи низка скріншотів на підтвердження обставин, на які посилається останній, таких обставин не підтверджує жодним чином, оскільки з таких документів судом не встановлено ані контрагентів зобов`язань, ані будь-яких відомостей на підставі яких обставин та кому перераховувалися будь-які кошти.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) та в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18), вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню.

Нарахування позивачу відповідної заборгованості є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Так, Верховний Суд зауважив, що тлумачення ст. 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Тобто, у даному разі, враховуючи висновки суду касаційної інстанції в аналогічних справах, суд виснує те, що у даному разі позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії у вигляді перерахунку процентів за користування позикою, зарахування раніше сплачених процентів в рахунок інших зобов`язань, по своїй суті не потребують задоволення, оскільки позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призведе до поновлення його порушених прав.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі №642/548/21.

Тобто, лише за наявності первісного позову фінансової установи про стягнення боргу за договором позики суди повинні самостійно здійснити перерахунок заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом позики на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування позикою).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15.03.2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Відтак, зважаючи на те, що позивачем в частині позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY у проведенні перерахунку переплачених відсотків за договорами позик №-387779 від 24.10.2024 року, №-401932 від 03.11.2024 року та №-424768 від 20.11.2024 року на загальну суму 5 324 грн. 18 коп.; зобов`язання GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY провести перерахунок та виплатити незаконно сплачені ОСОБА_1 , відсотки у розмірі 5 324 грн. 18 коп. та зобов`язання GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY надати змогу ОСОБА_1 сплатити борг за договором позики №-453010 від 12.12.2024 року у сумі, яку отримано у розмірі 3 607,50 грн. судом визначено, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

З огляду на наведене, враховуючи те, що факту незаконності дій відповідача відносно позивача, які полягають у безпідставному нездійсненні відповідних дій в судовому засіданні судом під час розгляду не встановлено, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у нарахованому позивачем розмірі також задоволення не потребують.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи те, що у даній справі позивач був звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст. 12, 13, 17, 76-80, 141, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до «GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PRIVATE LIMITED COMPANY (ел. пошта , тел. 13, адреса 63-66 Хаттон Гарден, 5 поверх, офіс 23, Лондон, Англія, EC1N 8LE) про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2026 року.

Суддя: Н.О. Шевчук