У Х В А Л А

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 501/4300/19

провадження № 61-1295св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток на спадкове нерухоме майно, земельну ділянку та визнання права власності на них, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за закономза касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року та

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2025 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 рокускасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 поштовим зв`язком звернувся до Верховного Суду із заявою про виправлення описки в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року,зазначивши, що: Верховний Суд керувався тим, що ОСОБА_3 мав право заповідати свою частку у домоволодінні, яка становить 50 % від всього домоволодіння, однак є помилковим логіка розрахунку його частки в будинку літ. «Б» стосовно всього домоволодіння. Так, частка будинку літ. «Б» становить 59/100 всього домоволодіння. Отже, вся інша частина домоволодіння, яка складається із будинку літ. «А» та інших господарських споруд становить 41/100 домоволодіння. Якщо припустити, що ОСОБА_3 заповідав окремо визначене майно (будинок літ. «Б»), то неохоплені заповітом 9/100 всього домоволодіння в цьому будинку літери «Б», який складає 59/100 всього домоволодіння, дорівнює 9/100 : 59/100 = 9/59. Оскільки частка ОСОБА_4 в будинку літ. «Б» домоволодіння становить 9/100 всього домоволодіння (а не окремого будинку літ «Б»), а частка будинку літ. «Б» становить 59/100 всього домоволодіння, відповідно частка ОСОБА_4 в будинку літ. «Б» становить 9/59. Отже, ОСОБА_4 безпосередньо в будинку літ. «Б» належала не 1/100 (49/100+1/100=50/100 або 1/2) його частина як другого з подружжя, а 9/100 всього домоволодіння в цьому будинку літери «Б», який складає 59/100 всього домоволодіння, та дорівнює 9/100 : 59/100 = 9/59. Оскільки судом зроблений висновок про нікчемність заповіту будинку літ. «Б», який належав ОСОБА_4 , відповідно й обов`язкова доля, яку успадкувала ОСОБА_4 після смерті чоловіка, вираховується не як частка всього будинку літ. «Б» 1/12(( 1/2:3):2), а як частка цього будинку, яка не належала ОСОБА_4 . Отже, обов`язкова частка непрацездатної дружини ОСОБА_4 в будинку літ. «Б» становить (1-9/59) х 1/12 ((1/2:3):2)= 50/59x1/12 = 50/708.

Заявник просив виправити вказані описки та помилки в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року, а саме:вабзаці 23розділу «Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права» замість «Відповідно, ОСОБА_4 безпосередньо в будинку літ. «Б» належала 1/100 (49/100+1/100=50/100 або 1/2) його частина як другого з подружжя та 1/12 ((1/2:3):2) як обов`язкова частка непрацездатної дружини» необхідно вказати «Відповідно, ОСОБА_4 безпосередньо в будинку літ. «Б» належала 9/59 (9/100 всього домоволодіння в будинку літ. «Б», який складає 59/100 домоволодіння, (9/59 х 59/100)+41/100=50/100 або 1/2)) його частина як другого з подружжя та 50/708 = ((1-9/59) х 1/12 ((1 /2:3):2) = 50/59x1/12) як обов`язкова частка непрацездатної дружини»; в абзаці 28 розділу «Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права» замість «Заповіт, складений ОСОБА_3 19 березня 2009 року на користь ОСОБА_2 , є нікчемним у частині заповідання 1/100 частини будинку літ. «Б» у складі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, оскільки заповідач не був власником цієї частки, що належить дружині - ОСОБА_4 , і не мав права охопити заповітом права, які йому не належать, з урахуванням того, що будинок літ. «А» (49/100) не був охоплений заповітом, не увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 та як частка у спільному майні належав іншому подружжю» необхідно вказати: «Заповіт, складений ОСОБА_3 19 березня 2009 року на користь ОСОБА_2 , є нікчемним у частині заповідання 9/59 частини будинку літ. «Б» у складі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, оскільки заповідач не був власником цієї частки, що належить дружині - ОСОБА_4 , і не мав права охопити заповітом права, які йому не належать, з урахуванням того, що будинок літ. «А» (49/100) не був охоплений заповітом, не увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 та як частка у спільному майні належав іншому подружжю».

Суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки (частина перша статті 269 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмового викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо), що має вплив на зміст судового рішення та його виконання. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо).

Вирішуючи питання про виправлення описок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли в процесі виготовлення тексту рішення).

Для того щоб були наявні підстави для виправлення описки, помилка має відповідати таким критеріям: 1) вона повинна бути технічною, тобто спричиненою випадковими огріхами під час друкування тексту судового рішення (неуважністю суду, автоматичним виправленням текстовим редактором тощо); 2) таку технічну помилку має бути допущено під час складання тексту судового рішення самим судом; 3) помилка повинна бути мимовільною та випадковою, а не обумовленою цитуванням документів, у яких було допущено помилки іншими учасниками судового процесу (позивачем, відповідачем, експертом тощо).

Отже, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.

Ураховуючи викладене, заява про виправлення описки не підлягає задоволенню, оскільки зі змісту ухваленої постанови не вбачається, що судом допущено описку в тексті судового рішення в розумінні статті 269 ЦПК, а тому правові підстави для задоволення заяви про виправлення описки - відсутні.

Текст постанови Верховного Суду від 05 листопада 2025 року викладений чітко та зрозуміло, резолютивна частина відповідає мотивувальній частині постанови та не призводить до виникнення будь яких неточностей. Цим судовим рішенням, з урахуванням встановлених у справі обставин, зокрема, визначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжю у рівних частинах належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових будинків літ. «А» й літ. «Б», та земельна ділянка площею 0,053 га за цією ж адресою. Відповідно, ОСОБА_4 безпосередньо в будинку літ. «Б»належала 1/100 (49/100+1/100=50/100 або 1/2) його частина як другого з подружжя та 1/12 ((1/2:3):2) як обов`язкова частка непрацездатної дружини. Аналогічний порядок розрахунку часток ОСОБА_4 у спадщині після смерті чоловіка стосується й земельної ділянки під будинком літ. «Б».

Також Верховний Суд виснував, що заповіт, складений ОСОБА_3 19 березня 2009 року на користь ОСОБА_2 , є нікчемним у частині заповідання 1/100 частини будинку літ. «Б»у складі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, оскільки заповідач не був власником цієї частки, що належить дружині - ОСОБА_4 , і не мав права охопити заповітом права, які йому не належать, з урахуванням того, що будинок літ. «А» (49/100) не був охоплений заповітом, не увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 та як частка у спільному майні належав іншому подружжю.

Доводи ОСОБА_1 щодо наявності арифметичних помилок у наведених абзацах постанови Верховного Суду від 05 листопада 2025 року зводяться до незгоди із судовим рішенням Верховного Суду.

Судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша статті 129-1 Конституції України).

Керуючись статтями 260, 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток на спадкове нерухоме майно, земельну ділянку та визнання права власності на них, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська