Справа № 526/3897/25
Провадження № 2/526/495/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради, третя особа Миргородська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої спадщину прийняв ОСОБА_3 (чоловік позивача), але він також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка кадастровий номер :50:003:0990 площею 0,0440 га, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. Постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що відсутні документи, які підтверджують родинні зв`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також документи, що підтверджують право власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Просить встановити, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Позивач та її представник просять справу розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі представника та внести рішення на розсуд суду.

Інші заяви та клопотання не надходили.

Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначене на 20.01.2026.

Ухвалою суду від 20.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду.

Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 16 листопада 1991 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Миргородської державної нотаріальної контори від 26.11.2025, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянка кадастровий номер :50:003:0990 площею 0,0440 га, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні зв`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також документи, що підтверджують право власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку.

З довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 21.04.2025 № 4196 вбачається, що станом на лютий 2004 року в реєстровій книзі № 22 за реєстровим № 2552 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 за житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 (стара назва: АДРЕСА_2 ), підстава договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений Гадяцькою держконторою від 17.04.1963 року № 697, акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затверджений рішенням виконкому Гадяцької міської ради народних депутатів від 21.04.1983 № 106.

З державного акту на право приватної власності на землю вбачається, що земельна ділянка площею 0,044 га в АДРЕСА_2 . Належить ОСОБА_2 .

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.12.2025 № НВ-025 вбачається, що земельна ділянка площею 0,044 га за адресою: АДРЕСА_1 , має кадастровий номер :50:003:0990.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.200 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п. 22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 15 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради, третя особа Миргородська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у складі житловий будинок (літ. А-1), загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м., сарай (літ. Б), погріб (літ. б), вбиральня (літ. В), огорожа (№ 1, 2), а також земельну ділянку :50:003:0990 площею 0,0440 га, для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2026 року.

Головуючий: В. Г. Черков