ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1857/26 Справа № 2-3923/10 Суддя у 1-й інстанції - Малінова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03 жовтня 2025 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката, виправлення описки по цивільній справі № 2-3923/2010 за позовом Акціонерного банку «Український комунальний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту, (суддя першої інстанції Малінов О.С.), -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2025 року ПАТ «Український комунальний банк» звернувся Шевченківського районного суду міста Дніпра із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката, виправлення описки по цивільній справі № 2-3923/10 за позовом Акціонерного банку «Український комунальний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03 жовтня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

На вказану ухвалу суду ПАТ «Український комунальний банк» подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а також його висновки не відповідають обставинам справи та практиці Верховного Суду.

В обґрунтування посилається на доводи аналогічні доводам заяви про видачу дублікату виконавчого листа, а також зазначає, що банк не отримував та не міг отримати постанову про повернення виконавчого листа від 31.05.2021 року так і сам виконавчий лист, оскільки вони були направлені виконавчою службою на помилковий адрес. А тому стягувач не був обізнаний про прийняття вказаного рішення у 2021 році та був позбавлений можливості повторно пред`явити Виконавчий лист до примусового виконання. На даний час рішення так і залишається не виконаним з вини органів державної виконавчої служб, що призвело до втрати виконавчого листа. Крім того, звертає увагу, що відповідно до практики Верхового Суду банк, як стягувач не зобов`язаний відстежувати хід виконавчого провадження в АСВП. Також зазначає, що право особи взяти участь у судовому засіданні зокрема у режимі відеоконференції є складовою на право доступу до правосуддя, яке не було забезпечено банку судом першої інстанції під час судових засідань 02.06.2025 року, 17.07.2025 року, 03.10.2025 року. А тому вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.3 ч..3 ст. 376 ЦПК України через розгляд справи за відсутності представника банку, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ПАТ «Український комунальний банк» доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.10.2010 у справі №2-3923/10 позов Акціонерного банку «Український комунальний банк» задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку «Український комунальний банк» заборгованість по кредиту в сумі 6371 гривня 60 копійок, відсотки за користування кредитом - 1662 гривні 87 копійок, пеню за прострочені платежі - 75 гривень 15 копійок, суму комісії - 3912 гривень 25 копійок, а всього 12021 (дванадцять тисяч двадцять одна) гривня 87 копійок, а також судовий збір в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 22 копійки та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень.

01.11.2010 Димитровським міським судом Донецької області виданий виконавчий лист №2-3923/2010, який неодноразово перебував на виконанні в органах ДВС.

Востаннє виконавчий лист №2-3923/2010 перебував на примусовому виконанні у Авдіївсько-Мирноградському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до листа державного виконавця зазначеного відділу ДВС від 24.11.2023 р. №22.25-31/35175, у них на примусовому виконанні дійсно перебувало виконавче провадження №56951294, відкрите на підставі виконавчого листа №2-3923/2010, що виданий Димитровським міським судом Донецької області 01.11.2010 р.

31.05.2021 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого документа разом з вищезазначеною постановою надіслано рекомендованою кореспонденцією стягувачу, згідно реєстру рекомендованих листів № 518.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявнику ще у 2021 році було відомо, що виконавчий лист було втрачено, а із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до суду він звернувся лише у 2025 році, не надаючи при цьому будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо поважності пропуску такого строку.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі №1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу.

У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08 зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку із його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Отже, суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання: чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа, так і для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду від 19 жовтня 2010 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український комунальний банк» заборгованості є чинним та перебувало на примусовому виконанні, проте боржником не виконано (а.с.14-16).

Оригінал виконавчого листа, виданий 01.11.2010 року, який постановою державного виконавця від 31 травня 2021 року повернуто стягувачу без виконання, було направлено стягувачу ПАТ «Український комунальний банк» за адресою АДРЕСА_1 (а.с.22, 31).

Однак, як зазначалось стягувачем та вбачається з матеріалів справи на час винесення вказаної постанови офіційною адресою для листування АБ «Український комунальний банк» у зв`язку із розпочатими ліквідаційними процедурами була адреса: 04070 м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 17.

Також на офіційному веб-сайті Фонд гарантування вкладів фізичних осіб19.11.2019 р. розміщено повідомлення про зміну фактичного місця розташування Уповноваженої особи Фонду, а саме на адресу: вул. Петра Сагайдачного, 17, м. Київ, 04070.

Крім того, матеріали справи містять переписку у грудні 2019 та березні 2020 року банку із державним виконавцем щодо повернення в рамках виконавчого провадження №56951294 невикористаних сум авансового внеску із зазначенням актуальної на той час адреси стягувача (вул. Петра Сагайдачного, 17, м. Київ) та відповіді ДВС від 02.03.2020р. в якій зазначена правильна адреса для листування (вул. Петра Сагайдачного, 17, м. Київ) (а.с.24-26).

Отже органи ДВС були обізнані про зміну офіційної адреси для листування стягувача.

Крім того, як зазначалось вище відповідно до листав Авдіївсько-Мирноградському ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції. від 24.11.2023 р. №22.25-31/35175 оригінал виконавчого документа надіслано рекомендованою кореспонденцією стягувачу, згідно реєстру рекомендованих листів № 518 (а.с.31).

Відповідно до загальнодоступних відомостей сайту АТ «Укрпошта» станом на 02.02.2026 року дані про відправлення за номером 518 на час перевірки відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Згідно з довідками від 18.04.2025 вих. № 88/25-л, № 89/25-л перевіркою відомостей журналу реєстрації вхідної кореспонденції ПАТ «УКРКОМУНБАНК» з`ясовано, що поштове відправлення - рекомендований лист від Мирноградського міського ВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків), який би містив постанову державного виконавця від 31.05.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню №56951294, а також оригінал виконавчого листа №2-3923/2010, виданого Димитровським міським судом Донецької області 01.11.2010, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку «Український комунальний банк» заборгованості по кредиту в сумі 6371,60 грн., судових витрат по держмиту у сумі 120,22 грн. та витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу у сумі 120 грн., на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРКОМУНБАНК» не надходило та не реєструвалося (а.с.27).

Враховуючи наведене доказів щодо направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу за офіційною адресою вул. Петра Сагайдачного, 17, м. Київ, разом з оригіналом виконавчого документа та отримання цих документів стягувачем суду не надано.

Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що оригінал виконавчого документа втрачено, що унеможливлює виконання рішення суду (постанови Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 17 травня 2023 року у справі № 565/1888/19).

Слід зазначити, що ЦПК України, як і Закон України «Про виконавче провадження», не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а, отже, за сукупності факту неотримання виконавчого документа стягувачем, що підтверджується відсутністю підтвердження отримання ним документа і відсутності виконавчого документа в органах виконавчої служби, то таке свідчить про втрату виконавчого документа. Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 214/4092/15.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт втрати виконавчого листа на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Що ж стосується доводів з приводу спливу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як встановлено судом, виконавчий лист на примусове виконання рішення суду від 19 жовтня 2010 року видано судом 01.11.2010 року, після чого він перебував на виконанні в органах ДВС та постановою від 31.05.2021 року був повернутий без виконання на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», частиною 1 статті 12 якого передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває дотепер.

Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненим Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, яким передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102/ІХ, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Подібний висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22, від 03 квітня 2025 року у справі № 712/8159/15-ц, від 05 лютого 2025 року у справі № 1616/803/2012, від 22 жовтня 2025 року у справі № 336/3450/13.

У постанові Верховного Суду від 24 вересня 2025 року у справі № 1625/2550/12 зазначено, що оскільки у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану строки пред`явлення виконавчих документів до виконання перериваються, Верховний Суд зазначає про відсутність підстав вважати, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Переривання строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання згідно з пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» означає анулювання строку, який сплив до моменту запровадження воєнного стану, та до дня припинення або скасування воєнного стану зупиняється перебіг трирічного строку на пред`явлення до виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не сплив на дату запровадження воєнного стану. Відповідно, після припинення або скасування воєнного стану перебіг цього строку починається заново.

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист був повернутий стягувачу постановою державного виконавця від 31.05.2021 року, тож строк пред`явлення його до виконання після повернення мав складати до 31.05.2024 року, проте такий строк перервався у зв`язку з уведенням воєнного стану на території України до дня його припинення або скасування.

Отже, станом на 22 квітня 2025 року, коли стягувач звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, строк на його пред`явлення до виконання не сплинув.

Матеріали справи та відомості з АСВП свідчать про те, що відкриті виконавчі провадження, стягувачем у яких є ПАТ «УКРКОМУНБАНК», а боржником ОСОБА_1 , на виконанні в органах державної виконавчої служби України не перебувають. Оригінал виконавчого листа наразі у стягувача та органу примусового виконання відсутній. На час звернення до суду із заявою строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув. Рішення суду є чинним, не скасовано, в повному обсязі не виконано. Отже, підстав для відмови у видачі дубліката не вбачається.

Встановивши, що виконавчий лист є втраченим не з вини стягувача, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання з урахуванням його повернення стягувачу постановою державного виконавця від 29 жовтня 2020 року та пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» не пропущений, виконавчий документ на примусовому виконанні не перебуває, рішення суду не виконано, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви банку про видачу дубліката виконавчого листа.

Що ж стосується клопотання про виправлення описки у виконавчому листі то слід звернути увагу на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Описка - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка, помилки у написанні складних чисел тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, наприклад: написання прізвищ та імен, адреси, найменувань спірного майна, зазначення дат і строків. Суд може виправити лише ті описки в судовому рішенні, які сам допустив. За змістом вказаної статті під опискою слід розуміти випадкову граматичну помилку, що тягне за собою неточний виклад змісту судового рішення чи перекручування його суті (наприклад, пропуск літери, цифри, їх перестановка, описки у написанні складних прізвищ або складних чисел тощо); арифметична помилка - це помилка у підрахунках (арифметичних діях). При цьому, диспозиція наведеної статті не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення.

Для того, щоб були наявні підстави для виправлення описки, помилка має відповідати таким критеріям: вона повинна бути механічною, тобто спричиненою випадковими огріхами під час друкування тексту судового рішення (неуважністю суду, автоматичним виправленням текстовим редактором тощо); таку технічну помилку має бути допущено під час складання тексту судового рішення самим судом; помилка повинна бути мимовільною та випадковою, а не обумовленою цитуванням документів, у яких було допущено помилки іншими учасниками судового процесу (позивачем, відповідачем, експертом тощо).

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо) або мають технічний характер (тобто виникли в процесі виготовлення тексту рішення).

Виправлення допущених у рішенні, постанові, ухвалі описок, арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відсутність у виконавчому документі відомостей, передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», позбавляють стягувача гарантованого ст. 129-1 Конституції України права на виконання судового рішення.

В заяві про виправлення описки у виконавчому листі, заявник ПАТ «Український комунальний банк» просив суд виправити описку у виконавчому документі, а саме у виконавчому листі №2-3923/2010, виданому 01.11.2010 року виклавши його зміст у відповідність до резолютивної частині рішення Димитровського міського суду Донецької оплаті від 19 жовтня 2010 року в частині сум стягнутої заборгованості.

Проаналізувавши заяву ПАТ «Український комунальний банк» про видачу дубліката виконавчого документу, резолютивну частину рішення Димитровського міського суду Донецької оплаті від 19 жовтня 2010 року та заяву товариства про виправлення описки у виконавчого документу, колегія суддів звертає увагу, що оригінал виконавчого документу у якому стягувач просить виправити описку втрачено, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції після перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі такого дублікату, прийшов до висновку про наявність підстав для його видачі у відповідності до змісту резолютивної частини рішення від 19.10.2010 року. А тому клопотання товариства щодо виправлення описки у виконавчому листі, виданому 01.11.2010 року є передчасним.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції у розумінні ч.3 ст.376 ЦПК України, то вони не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, зокрема через те, що матеріали справи містять відомості про повідомлення банку через систему Електронний суд про розгляд справи призначений на 02.06.2025 року,17.07.2025 року, 03.10.2025 року

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ «Український комунальний банк» за подання заяви про видачу дубліката сплатило судовий збір у розмірі 90,84 грн (а.с. 13), а також за подання апеляційної скарги 2 422,40 грн (а.с. 96), що загалом становить 2 513,24 грн, які підлягають стягненню на користь заявника.

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03 жовтня 2025 року скасувати.

Заяву Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката, виправлення описки у виконавчому листі, задовольнити частково.

Видати дублікат виконавчого листа № 2-3923/2010, виданого 01.11.2010 року Димитровським міським судом Донецької області за рішенням від 19.10.2010 року у цивільній справі за позовом Акціонерного банку «Український комунальний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 12 021 (дванадцять тисяч двадцять одна) гривня 87 копійок, з яких заборгованість по кредиту в сумі 6371 гривня 60 копійок, відсотки за користування кредитом - 1662 гривні 87 копійок, пеню за прострочені платежі - 75 гривень 15 копійок, суму комісії - 3912 гривень 25 копійок, а також судового збору в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 22 копійки та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» () судовий збір у розмірі 2 513,24 грн. (дві тисячі п`ятсот тринадцять гривень двадцять чотири копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 3 лютого 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи