Провадження №2/447/107/26
Справа №447/2094/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

05.02.2026 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Друзюк М.М.,

секретаря судового засідання Іськів О.І.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

за участі: представника позивача Мороз І.І.

представника третьої особи Іванців Л.М.

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мороз І.І., звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову покликається на те, що після розірвання на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.01.2012 шлюбу між сторонами, діти проживали з батьком. Відповідно до розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації № 7 від 04.01.2017 , встановлено місце проживання доньок з батьком за місцем його проживання. Як зазначає позивач,відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, не піклується про їхній розвиток та не виявляє інтересу до дітей. За станом на час подання позову позивач перебуває на військовій службі, а відтак з метою захисту інтересів дітей та уникнення можливості позбавлення їх батьківського піклування та керуючись ч. 2 ст. 164 СК України представник позивача просить позов задовольнити.

Процесуальні дії у справі.

У судовому засіданні представник позивача зазначила, що відповідачка тривалий час хворіє, зокрема з 2017 року, доньки сторін з 2016 року проживають з позивачем та його батьками, на даний час з цивільною дружиною позивача, оскільки позивач з липня 2024 року перебуває в складі Збройних Сил України. Представник позивач зазначила про недоведеність причинного зв`язку між хворобою відповідачки та невиконанням нею своїх батьківських обов`язків стосовно доньок, у зв`язку з чим просить позов задоволити.

Представник третьої особи просила у позові відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча була належним повідомлення про час та місце судового розгляду належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 150, №R 20.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її побачень з тим з батьків, з яким вона не проживає.

У судовому засіданні неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 , повідомила, що проживає з батьком, бабусею, дідусем, сестрою з 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , а з 2023 року ще і з батьковою дружиною ОСОБА_5 . Повідомила, що з мамою спілкувалася ще у 2017-2018 роках, коли провідували її в с. Київець. Потім з мамою бачилися 4 роки тому назад, коли провідували маму в психіатричній лікарні разом з бабою ОСОБА_6 по маминій лінії, з якою підтримує постійний зв`язок, не заперечує щодо задоволення позову.

У судовому засіданні повнолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що проживає з 2016 року з батьком, бабусею, дідусем, сестрою та батьковою дружиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Маму крайній раз бачила близько 4 років тому назад, коли провідувала її в с. Київець, де вона проживає разом із своєю мамою. Пригадує, що мама поводила себе агресивно. Після цього випадку не виникало бажання спілкуватися з мамою. До 2016 року проживала з сестрою і мамою в с. Київець, потім приїхав батько і забрав їх з сестрою в с. Гірське, бо мама почала хворіти. Тато підтримує її фінансово та спілкується з нею, не заперечує щодо задоволення позову.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2007, який на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.01.2012 у справі № 1313/117/2012 було розірвано, дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матір`ю.

Під час перебування у шлюбі в сторін народилося двоє доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 , 183557 відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до 2016 року, а відповідачка до 2010 року зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,зареєстрований з 10.08.2016 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрована з 20.07.2022 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрована з 30.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням голови Миколаївської райдержадміністрації від 04.01.2017 №7 затверджено висновок комісії та визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.12.2022, комісія у складі старости та депутатів Миколаївської міської ради встановила, що ОСОБА_1 самостійно виховує двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вісімнадцяти років, які перебувають на його утриманні та проживають разом зі ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу № 345 від 09.06.2023 , ОСОБА_2 , 1985 р.н., є особою з інвалідністю (ІІ група) внаслідок психічного розладу встановленого 2017 та проживає разом з ОСОБА_7 в с. Київець, в неї наявне обмеження до самообслуговування, здатності до орієнтації, спілкування та контролювати свою поведінку, потребує стороннього догляду.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААВ № 035022від 20.09.2023 , ОСОБА_2 , 1985 р.н., є особою з інвалідністю (ІІ група), якій рекомендована легка праця під контролем в домашніх умовах.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 23.12.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надаючи висновок , орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно доньок , зазначивши, що ОСОБА_2 не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки відносно дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проживати з дітьми, брати участь у їх навчанні, вихованні, забезпечувати матеріально, піклуватися про здоров`я дітей, оскільки відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом II групи внаслідок психічного розладу 10.12.2025, ОСОБА_2 має суттєві обмеження життєдіяльності, самообслуговування, здатності до орієнтації, до спілкування, контролювати свою поведінку та потребує стороннього догляду. У висновку зазначено, що на час відвідин ОСОБА_2 проживає за адресою : АДРЕСА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як зазначено у висновку органу опіки та піклування ОСОБА_1 перебуває на військовій службі Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 , на час проходження служби діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживають з бабусею ОСОБА_12 , дідусем ОСОБА_13 та цивільною дружиною ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , яка допомагає у вихованні дітей. За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, товариський, ввічливий, бере участь у громадському житті села. Відповідно до характеристик, наданих директором Гірського 3ЗСО І-ІІ ст., ОСОБА_10 навчалася в Гірському закладі освіти з 03.10.2016, ОСОБА_11 - з 2014 року.

Навчанням та вихованням дітей займався батько, регулярно відвідував батьківські збори, цікавився навчанням дітей, спілкувався з учителями. В період служби ОСОБА_1 в АТО, а згодом у Збройних Силах України, його батьки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 взяли обов`язки навчання та виховання дітей сина на себе. Мати дітей ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, у вихованні участі не приймає, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється. Згідно із виписками із медичної карти дітей, вони регулярно проходять профілактичні медичні огляди. Батько ОСОБА_1 виконує рекомендації лікаря щодо отримання лікувально-профілактичних, оздоровчих заходів, виконання календаря щеплень.

Норми права, які застосував суд.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини).

Стаття 9 Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України).

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина друга статті 157 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).

Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22 (провадження № 61-9249св24)).

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків неодноразово було викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23, від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11, від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22 тощо.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що з наданих позивачем доказів суд не встановив системності ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а сам по собі факт участі батька у вихованні дитини не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. При цьому, суд враховує наявність у відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , психічного розладу, внаслідок якого вона є особою з інвалідністю (ІІ групи). Ця обставина сторонами не заперечується. На переконання суду, цей психічний розлад безумовно впливає на здатність відповідачки належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Відомостей про те, що психічний розлад відповідачки, обумовлений її власними діями, пов`язаними зокрема зі зловживанням алкоголем чи вживанням наркотичних та/або психотропних речовин, матеріали справи не містять.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків внаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших незалежних від неї причин.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За результатами розгляду справи судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 89, 258, 263-265,281 ЦПК України суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування та ім`я сторін.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, , юридична адреса: вул. В. Великого, 6, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область.

Суддя Друзюк М. М.