ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Суми

Справа №577/1531/24

Номер провадження 22-ц/816/34/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Сізова Д. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мартинюк Марією Русланівною,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2024 року у складі судді Ярмак О.М., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 501159863 від 04 липня 2019 року в розмірі 39 700 грн 39 коп., а також понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3 028 грн 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 100 грн 00 коп.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 04 липня 2019 року між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту № 501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. За умовами вказаного договору АТ «Альфа - Банк» надало ОСОБА_1 кредит на суму 27 700 грн 00 коп. на строк 36 місяців на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 21,99 % річних. Свої зобов`язання за договором про надання кредиту № 501159863 від 04 липня 2019 року АТ «Альфа - Банк» виконало, перерахувавши на рахунок ОСОБА_1 безготівковим шляхом кошти в сумі 27 700 грн 00 коп. В свою чергу ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 20 вересня 2021 року за нею утворилася заборгованість за вказаним договором на загальну суму 39 700 грн 39 коп., яка включає в себе: заборгованість за основним боргом в розмірі 22 369 грн 89 коп. та заборгованість за процентами в розмірі 17 330 грн 50 коп.

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа - Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу, відповідно до якого АТ «Альфа - Банк» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі й право вимоги за договором про надання кредиту № 501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який 04 липня 2021 року був укладений між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 . Оскільки у добровільному порядку заборгованість за договором про надання кредиту № 501159863 від 04 липня 2019 року ОСОБА_1 погашена не була, то ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» змушене звернутися з позовом до суду.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за договором про надання кредиту №501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 липня 2019 року в розмірі 39 700 грн 39 коп. (тридцять дев`ять тисяч сімсот грн 39 коп.) та понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3 028 грн 00 коп. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп), всього 42 728 грн 39 коп. (сорок дві тисячі сімсот двадцять вісім грн. 39 коп).

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 100 грн 00 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мартинюк М.Р., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивувала тим, що публічна пропозиція не є складовою частиною укладеного кредитного договору, адже не містить підпису відповідача, а в заяві-договорі про надання банківських послуг відсутні дані про умови кредитування, а також про те, яку саме карту мала отримати відповідач, який рахунок вона просила їй відкрити, а також бажаний кредитний ліміт.

Вказує на нікчемність умов договору щодо нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, вимоги про стягнення 11538 грн 45 коп. заборгованості за комісією не підлягають задоволенню, а зараховані позивачем на погашення суми комісії кошти в сумі 5983 грн 20 коп. підлягають зарахуванню на погашення процентів та тіла кредиту і тому загальна заборгованість за кредитом становить 22061 грн 03 коп.

Позивачем, в установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2019 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Згідно пункту 2.1. частини 2 вказаної анкети-заяви підписанням акцепту ОСОБА_1 підтверджує акцепт публічної пропозиції та укладення договору з АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщений на вебсторінці банку (а.с. 7).

Також 04 липня 2019 року ОСОБА_1 були підписані акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, а також графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 5, 6).

Відповідно до акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту від №501159863 від 04 липня 2019 року ОСОБА_1 був наданий кредит на споживчі потреби в сумі 27 700 грн 00 коп., із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 21,99% річних. Строк кредитування 36 місяців (дата повернення кредиту 04 липня 2022 року). Під час користування кредитом за обслуговування кредиту сплачується комісійна винагорода за обслуговування кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту.

Визначено, що ОСОБА_1 здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів до 04 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення по 1 722 грн 54 коп., загальна кількість платежів 36 (а.с. 5, 6).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 04 липня 2019 року по 20 вересня 2021 року (а.с.19-38).

Свої зобов`язання за договором про надання кредиту № 501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 липня 2019 року АТ «Альфа-Банк» виконало.

Однак взяті на себе за вказаним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконувала належним чином, у зв`язку з чим за нею станом на 20 вересня 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 39 700 грн 39 коп., яка включає в себе: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22 369 грн 89 коп., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 5 674 грн 34 коп. та заборгованість по комісії в розмірі 11 656 грн 16 коп. (а.с. 39).

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа - Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу № 3, відповідно до якого АТ «Альфа - Банк» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі й право вимоги за договором про надання кредиту № 501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 липня 2019 року, який був укладений між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 на суму 39 700 грн 39 коп., з яких 22 369 грн 89 коп. заборгованість по кредиту та 17 330 грн 50 коп. заборгованість по процентам та комісії (а.с. 9-16).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено отримання відповідачем кредитних коштів, які у визначений умовами договору строк повернуто не було і не сплачені узгоджені договором відсотки. Відтак суд вважав, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути заявлену суму заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідач, у доводах апеляційної скарги не спростовує факт існування договірних відносин між нею та ПАТ «Альфа Банк» .

Дійсно долучений на матеріалів справи акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501159863 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не містить підпису ОСОБА_1 . Проте, відповідач особисто підписала графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком №1 до угоди про надання кредиту №501159863 від 04 липня 2019 року, в якій міститься узгоджений розмір щомісячних платежів за відсотками, комісією за розрахунково-касове обслуговування та реальна річна процента ставка, що становить 102,12% (а.с. 6, на звороті).

Факт отримання кредитних коштів та часткове погашення кредитної заборгованості підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 19-38).

Тобто, ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 в належній формі погодили умови кредитування за договором від 04 липня 2019 року, зокрема і щодо сплати процентів.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути заборгованість по відсоткам в сумі 17 330 грн 50 коп., але з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20 вересня 2021 року розмір заборгованості за відсотками становить 5 698 грн 61 коп., а 11639 грн 16 коп. є комісією з обслуговування кредиту.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про нікчемність умов договору в частині комісії, та відсутність підстав для стягнення нарахованого боргу за цими платежами в сумі 11 656 грн 16 коп.

Встановлено, що відповідачу надано кредит на споживчі цілі, а тому спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до графіку платежів, відповідачу кожного місяця нараховувалися платежі за додаткові та супутні послуги в сумі 664 грн 80 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: "відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

"31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.»

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що :

"згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Умовами укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 договору не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з розрахунково-касовим обслуговування кредиту, що надаються відповідачці та за які товариством встановлена щомісячна комісія, а позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування".

Таким чином, позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 11656 грн 16 коп. необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитом слідує, що 5983 грн 20 коп. сплачених коштів були перераховані на погашення нарахованої комісії, тому відповідно до положення ст. 534 ЦК України ці кошти мають бути спрямовані на погашення нарахованих відсотків, борг за якими станом на 20 вересня 2021 року склав 5698 грн 61 коп., а різниця в сумі 284 грн 59 коп. на погашення тіла кредиту. Розмір боргу відповідача, за вирахуванням вказаних сум, становить 22 085 грн 30 коп. (22369 грн 89 коп. 284 грн 59 коп.), які і підлягаю стягнення з відповідача на користь позивача.

Отже, зважаючи на вищезазначене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3), 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині присудженого до стягнення з відповідача розміру заборгованості за кредитним договором, стягнувши з відповідача на користь позивача 22 085 грн 30 коп., а не в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Крім того, відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, належить змінити рішення в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1 684 грн 47 коп. судового збору за розгляд справи в суд першої інстанції, а пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача 1612 грн 23 коп. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мартинюк Марією Русланівною, задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2024 року змінити в частині присудженого до стягнення розміру заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за договором про надання кредиту № 501159863, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 липня 2019 року в розмірі 22 085 гривень 30 копійок та понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1684 гривні 47 копійок, всього 23 769 гривень 77 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 1612 гривень 23 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Д. В. Сізов