АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Чернівці

справа № 727/10791/25

провадження 822/101/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 жовтня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпня 2025 року АТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилались на те, що 09 липня 2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №001, згідно якого йому видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 0 гривень, який пізніше було збільшено до 20 656 гривень.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 09 квітня 2025 року становить 38762 гривні 71 копійок, з яких: 20655 гривень 30 копійок заборгованість за кредитом; 18107 гривень 41 копійку заборгованість за процентами; 0 гривень заборгованість за комісією.

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість у сумі 38762 гривні 71 копійки. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 жовтня 2025 року позов АТ «Перший український міжнародний банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за договором №001 від 09 липня 2021 року у сумі 38762 гривні 71 копійку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі суд виходив з того, що кредитний договір №001 від 09 липня 2021 року, укладений у спосіб визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов.

Відповідач в порушення умов договору в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надав, а тому позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення позову.

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд помилково не застосував строк позовної давності, також суд розглянув справу без повідомлення сторін. Вказує на те, що банк не довів розмір заборгованості за кредитом, оскільки без згоди ОСОБА_1 збільшено кредитний ліміт.

Позиція апеляційного суду

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до заяви №001 про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді кредитного ліміту у сумі 14 000,00 гривень. Стандартна процентна ставка складає 47,88 % річних, загальна річна процентна ставка складає 47,88 %. Відповідач особисто підписав заяву і підтвердив, що ознайомлений та погоджується з умовами надання та повернення кредитних коштів (а. с. 10-11).

Станом на 09 квітня 2025 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість по виконанню зобов`язань по кредитному договору №001 від 09 липня 2021 року в сумі 38762,71 гривень, яка складається з:

- 20655,30 гривень заборгованості за кредитом;

- 18107,41 гривень заборгованості за процентами;

- 0 гривень - заборгованості за комісією (а.с. 22-23).

Письмовою вимогою вих. №КНО 44.2.2/580 від 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 повідомлено про зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 001, що підтверджується поштовим відправленням (а.с.20).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ ПУМБ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У справі встановлено, 09 липня 2021 року між позивачем АТ ПУМБ та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №001 у вигляді заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб ( а.с.10).

Підписавши заяву №001на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 09 липня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 погодилася, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмірі мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО).

Відповідно до умов надання та обслуговування кредитної картки строк дії платіжної картки - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на той самий строку у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін (а.с.10).

Підписавши заяву №001 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 09 липня 2021 року, відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

У вказаній заяві відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку на наступних умовах: кредитний ліміт - 14000 гривень (а.с.10).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 14000 гривень, який було збільшено до 20656 гривень (а.с.22).

Позивачем надано до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту, який власноручно підписано відповідачем ОСОБА_1 , згідно якого сума-ліміт кредиту становить 14000 гривень, строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на той самий строку у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Процентна ставка фіксована становить 47,88% річних (а.с. 11).

Відповідач допустила неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка утворилася, станом на 09 квітня 2025 року і становить 38762 гривні 71 копійку, з яких: 20655 гривень 30 копійок заборгованість за кредитом; 18107 гривень 41копійка заборгованість за процентами; 0 гривень заборгованість за комісією.

Також з виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами та здійснював платежі (а.с.24,25).

З метою до судового врегулювання спору банком на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) № вих.КНО-44.2.2/580 від 10 квітня 2025 року з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором №001 від 09 липня 2021 року у розмірі 38 762 гривень 71 копійку, не пізніше 30 календарних днів з дня отримання цього повідомлення, що підтверджується копією даної письмової вимоги та списком відправлень (рекомендованих листів) (а. с. 19 зворот, 20).

Однак, відповідач заборгованість за вказаним кредитним договором не сплатив.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ ПУМБ, не довів про відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги АТ ПУМБ про стягнення заборгованості за кредитним договором №001 від 09 липня 2021 року, що утворилася станом на станом на 09 квітня 2025 року становить 38762 гривні 71 копійку, з яких: 20655 гривень 30 копійок заборгованість за кредитом; 18107 гривень 41 копійку заборгованість за процентами, є доведеними та обґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог АТ ПУМБ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірне нарахування позивачем відсотків є безпідставними, оскільки відповідачем власноручно підписано паспорт споживчого кредиту, згідно якого процентна ставка фіксована становить 47,88% річних.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог АТ ПУМБ, відсутність заборгованості за кредитним договором є безпідставними та спростовуються належними доказами у справі.

Щодо застосування строку позовної давності

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 207/1892/18 констатував, що згідно з ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим дії, що свідчать про переривання позовної давності повинні бути вчинені до спливу позовної давності. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19.

Колегія суддів враховує, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який скасовано на всій території України з 01 липня 2023 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і на час вирішення цього спору.

Законом України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк його дії.

Матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір укладено 09 липня 2021 року. Позивач звернувся з цим позовом 26 серпня 2025 року, отже строк позовної давності не пропустив, оскільки у період з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року строк позовної давності законодавцем продовжено на час дії карантину, а з 17 березня 2022 року цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який наразі триває.

Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту судового рішення - 21 січня 2026 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк