Справа № 450/1376/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/1996/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М

секретаря: Заяць Я.І..

з участю: ОСОБА_1 та її представника Габор Я.І.,

Петришина П.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Габор Ярослава Іванівна, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Габор Ярослава Іванівна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивувала тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14 грудня 2023 року по вулиці Головній в селі Дунковиця Берегівського району Закарпатської області з вини ОСОБА_2 , пошкоджено автомобіль марки «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у її розпорядженні.

Страховик винуватця дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування в розмірі 155 000 грн, що не покриває розмір матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля, який становить 699 346.86 грн.

Оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала негативних переживань, тривоги, крім того хвилювалася за стан здоров`я дитини, яка перебувала в цей час в автомобілі та зазнала легких тілесних ушкоджень, що в сукупності спричинило завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 50000 грн.

З наведених підстав просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток в розмірі 484058.23 грн, завданий внаслідок пошкодження автомобіля марки «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Габор Ярослава Іванівна, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль марки «BMW 750і», що перебуває у її володінні та користуванні, чим завдано їй матеріальну шкоду.

Зазначає, що вона отримала страхове відшкодування в розмірі 155 000 грн, однак таке не покрикає в повному обсязі вартість відновлювального ремонту автомобіля, що становить 699 346.86 грн, відтак відповідач як винуватець дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Винними діями відповідача їй також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 50 000 грн, оскільки, вони з дочкою, яка на момент дорожньо-транспортної пригод перебувала разом з нею в салоні автомобіля, пережили стрес, а для відновлення душевного стану після пережитого знадобився час.

Крім того, вона була змушена самостійно нести витрати на ремонт автомобіля, оскільки відповідач відмовився відшкодовувати шкоду.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела підставність заявлених нею позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, однак враховуючи характер неправомірних дій відповідача, його поведінку, незручності створені неможливістю використовувати автомобіль протягом тривалого часу, емоційні переживання, пов`язані участю в дорожньо-транспортній пригоді, наявні підстави для стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Судом встановлено, що 14 грудня 2021 року по вулиці Головній, 173 в селі Дунковиця Берегівського району Закарпатської області, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Фіат Дукато», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість та не впорався з керуванням в результаті чого здійснив зіткнення із зустрічним транспортним засобом «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 340991 від 14 грудня 2021 року, складеним відносно ОСОБА_2 , в його діях містяться ознаки порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с. 7).

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2024 року у справі № 297/4395/23 ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а.с. 64-65).

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 підтверджується, що власником автомобіля марки «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 (а.с. 66).

Разом з тим, на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керувала ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 340991 від 14 грудня 2021 року.

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ НАСК «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 10-11).

В матеріалах справи наявне узгодження суми страхового відшкодування за страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу, підписане 03 лютого 2024 року між ПрАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_5 , чоловіком позивачки, який зазначений як потерпілий, в якому узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 155 000.00 грн (а.с. 63).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що страхова виплата в повному обсязі не покриває завданих їй збитків.

Згідно із звітом № 08.24 про оцінку розміру матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного 22 січня 2024 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням ПДВ становить 1 083 148.52 грн, величина розміру матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з врахуванням ПДВ становить 699 346.86 грн (а.с. 12-62).

Позивачка обґрунтовує розмір завданої їй шкоди, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою саме звітом № 08.24 від 22 січня 2024 року, долученим до позовної заяви.

Однак, наданий позивачем звіт № 08.24 від 22 січня 2024 року не містить попередження суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а також в ньому не вказано, що такий звіт складено саме для подання до суду.

Оскільки у звіті № 08.24 від 22 січня 2024 року зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені на ремонт пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля, відтак звіт не є визначальним доказом розміру завданих збитків.

Зазначені обставини свідчить про те, що звіт № 08.24 від 22 січня 2024 року не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ЦПК України на підтвердження розміру завданої шкоди, яку просить стягнути позивач.

При цьому, звіт № 08.24 від 22 січня 2024 року складено на замовлення ОСОБА_5 та не свідчить про понесення витрат з відновлювального ремонту автомобіля саме ОСОБА_1 .

Крім того, на підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля позивач надала рахунок-фактуру № ЗМО-000011 від 18 січня 2024 року на придбання запчастин на загальну суму 31820 грн (а.с. 57).

В рахунку-фактурі № ЗМО-000011 від 18 січня 2024 року зазначено, що постачальником є ФОП ОСОБА_7 , який не є платником податку на прибуток на загальних підставах, а платником ОСОБА_4 , яка є власником пошкодженого автомобіля.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц та від 02 червня 2022 року у справі № 638/10072/19.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що такі витрати понесені саме нею, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріального збитку в розмірі 484058.23 грн,.

Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 , крім вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладання зусиль для його відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 зазначено, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що заподіяння моральної шкоди позивачка обґрунтовувала в тому числі і переживаннями за стан здоров`я дитини, який міг погіршитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача.

Встановивши наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди належним чином не звернув уваги на глибину душевних страждань ОСОБА_1 , не взявши до уваги перебування в салоні автомобіля дитини позивачки, що також впливало на обсяг немайнових втрат, яких зазнала позивачка.

При цьому, зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД № 340991 від 14 грудня 2021 року про відсутність постраждалих осіб не спростовує сам факт перебування дитини позивачки в автомобілі на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи факт неправомірних дій відповідача, внаслідок яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки BMW 750i», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала позивачка, глибину та характер душевних страждань, пов`язаних як з дорожньо-транспортною пригодою, перебування на момент дорожньо-транспортної пригоди в салоні автомобіля дитини, яка хоч і не постраждала фізично, однак зазнала стресу, що посилило переживання позивачки, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 грн моральної шкоди, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 791 (сімсот дев`яносто один) гривень 17 копійок судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.