ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Городничої В.С., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, та від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення сімейних відносин діти залишилися проживати з відповідачем, при цьому остання забороняє позивачу бачитися з дітьми, спілкуватися з ними та брати участь у їх вихованні, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року позов задоволено та ухвалено:

Зобов?язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Визначити способи участі ОСОБА_4 з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином, а саме встановити наступний графік спілкування: щотижня кожний вівторок та кожну суботу з 10:00 год до 20:00 год за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері; щорічний спільний відпочинок з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у літній період протягом семи днів без присутності матері;

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах останніх. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.06.2021 року, ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , про що зроблено актовий запис №374. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_8 .

Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 16.09.2021 року зроблено актовий запис №825, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.09.2024 року та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 17.09.2021 року зроблено актовий запис №826, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.09.2024 року.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради №01-4/476 від 25.02.2025 року, з червня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 припинили сімейні стосунки і проживають окремо; малолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишились проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Під час бесіди з ОСОБА_4 встановлено, що наразі він бачить своїх малолітніх дітей раз на тиждень у суботу з 10:00 до 20:00 год, але бажає брати більшу участь у вихованні дітей. Під час співбесіди мати, ОСОБА_1 , пояснила, що вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми, а навпаки вважає, що батько повинен приймати активну участь у вихованні дітей, цікавитись їх розвитком та життям та не заперечує проти встановлення часу спілкування батька з малолітніми дітьми кожну суботу з 10:00 до 19:00, за місцем проживання батька, шляхом відвідування з дітьми місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, без присутності матері, з урахуванням бажання та стану здоров`я дітей.

Спеціалістами служби у справах дітей Краматорської міської ради була відвідана адреса проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 . Для малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є окрема кімната, в якій розташоване ліжко, шафа для речей, письмовий стіл. У наявності чиста постільна білизна, невеликий запас одягу та взуття за віком та сезоном, багато іграшок, розвивальних книжок.

Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, враховуючи інтереси малолітніх дітей, їх вік, психологічні особливості, повсякденний життєвий уклад, відсутність інформації, яка б негативно характеризувала ОСОБА_4 , або яка б свідчила про те, що спілкування батька з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку, вважає доцільним визначити наступні способи участі ОСОБА_4 у вихованні дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щотижнево у вівторок з 13:30 до 19:00, та у суботу з 10:00 до 19:00, за місцем проживання батька, шляхом відвідування з дітьми місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, без присутності матері, за попередньою домовленістю, з урахуванням бажання та стану здоров`я дітей; 7 календарних днів влітку для оздоровлення, коли діти не оздоровлюються з матір`ю; попередньо погоджувати з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , час спілкування з дітьми, з урахуванням бажання дітей та стану їх здоров`я.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах останніх. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (статті 11 Закону № 2402-III).

У статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції врахував вимоги Конвенції про права дитини, положення статей 159, 153 СК України та дійшов правильного висновку про те, що інтересам дітей буде відповідати спілкування із батьком.

Апеляційний суд погоджується з висновком про те, що батько неповнолітніх має право на спілкування з дітьми, та таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач має право на спілкування з дітьми. При цьому суд правильно врахував наявність у позивача бажання спілкуватися, бачитися та брати участь у вихованні неповнолітніх дітей.

Колегія суддів також бере до уваги відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів негативного впливу позивача на розвиток дітей та вважає, що графік побачень позивача із дітьми, визначений судом першої інстанції, не призведе до порушення прав ні позивача, ні відповідача, ні дітей, а сприятиме відновленню родинних відносин.

Колегія суддів зауважує, що в спорах щодо дитини остання є суб`єктом, а не об`єктом правовідносин, і у будь-якому випадку найвищою метою є захист найкращих інтересів дитини, навіть якщо такі не співпадають з інтересами одного чи обох батьків.

У подальшому, із врахуванням відповідних вікових змін дочок сторін спору, їх розвитку та потреб, поведінки позивача, сторони не позбавлені в майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні дітей, що буде відповідати, насамперед, засадам якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично спілкуватися з онуками хоче бабуся, мати позивача яка і збирає їх у себе вдома усіх п`ятьох. При цьому інші онуки старшого віку і тому трирічні діти не мають можливості спати в день, вибиваються з режиму і в суботу ввечері мати забирає їх не відпочівшими, а сплячими та стомленими, колегія суддів не може прийти до уваги, оскільки вони не впливають на правильність оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні орган опіки в своєму висновку, ані суд в рішення не звернули на надану у відзиві інформацію стосовно того що позивач притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (справа 234/7679/14-ц), та двічі притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння крадіжок (справи 234/1132/17 та 234/7900/17), колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не можуть слугувати відмовою у задоволенні позовних вимог про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_4 не притягувався.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 03 лютого 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

О.В. Свистунова