Справа № 2-41/12
Провадження № 2-зз/727/1/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Слободян Г.М.

секретаря судових засідань: Мадей Е.А.

розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним; про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя; про витребування майна з незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебувала на розгляді цивільна справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним; про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя; про витребування майна з незаконного володіння.

06.01.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

У заяві посилається на те, що у травні 2007 року вона, ОСОБА_1 , звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.Зазначає, що одночасно з позовною заявою було подано клопотання про забезпечення позову,яке було задоволено ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2007року шляхом накладення арешту на спірну квартиру під АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу ОСОБА_4 . Вказує на те, що остаточним судовим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2014 року позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним укладений 20.03.2007р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , визнано за нею право власності на 31/100 часток зазначеної квартири, витребувано на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 належні їй 31/100 часток квартири, вирішено питання про стягнення з відповідачів понесені судові витрати. Посилається на те, що зазначене судове рішення набрало законної сили і повністю виконане, однак в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна міститься актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, оскільки жоден з учасників справи до цього часу з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову до суду не звертався. Зазначає, що у зв?язку з тим, що вона та ОСОБА_4 мають намір за взаємною згодою розпорядитися належним на праві спільної часткової власності нерухомим майном, виникла необхідність в скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 травня 2007 року у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_4 квартиру, яка перебувала в спорі за моїм позовом.

Просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2007 року у вигляді накладення арешту на належну відповідачці ОСОБА_4 квартиру під АДРЕСА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку.

Заявниця ОСОБА_1 направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 скерувала також заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує щодо задоволення клопотання про скасування арешту.

За неявки в судове засідання сторін по справі, їх представників, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи викладені в заяві про скасування заходів забезпечення позову, дослідивши додані до заяви документи, суд зважає на наступне.

Згідно ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є гарантія виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За з`ясованих обставин судом встановлено, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2007року було накладено арешт на спірну квартиру під АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2014року позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним укладений 20.03.2007р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_6 право власності на 31/100 часток зазначеної квартири, витребувано на користь ОСОБА_6 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 належні їй 31/100 часток квартири, вирішено питання про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_6 понесених судових витрат. Зазначене судове рішення набрало законної сили і повністю виконане: відомості щодо спільної часткової власності на спірну квартиру ОСОБА_6 (31/100 часток) і ОСОБА_4 (69/100 часток) внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою N? 456951747 від 17.12.2025 р.

Разом з тим, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна міститься актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме: записи про обтяження N? 4981488 та N? 51479 від 18.05.2007 р. у вигляді арешту належного на праві власності ОСОБА_4 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , внесені на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.05.2007р. про забезпечення позову ОСОБА_7 , оскільки жоден з учасників справи до цього часу з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову до суду не звертався.

Згідно ч.ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ст.13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст.41 Конституції України).

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004).

Відповідно до ч. ч. 4, 5ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають намір за взаємною згодою розпорядитися належним їм на праві спільної часткової власності нерухомим майном, виникла необхідність в скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 травня 2007 року у вигляді накладення арешту на належну ОСОБА_4 квартиру, суд приходить до висновку, що заява про скасування вжитих заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 158, 260,

353, 494 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення цивільного позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2007 року у вигляді накладення арешту на належну відповідачці ОСОБА_4 квартиру під АДРЕСА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання її копії.

Повний текст ухвали складений 15.01.2026 року.

Суддя Слободян Г.М.