Провадження № 2/537/765/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Мурашова Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

у с т а н о в и в:

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом, поданим через систему «Електронний суд» її представником адвокатом Примаком В.А., до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , в якому просили розірвати договір купівлі-продажу №576 від 08 листопада 2025 року, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67500,00 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_1 замовила у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 товар зарядну станцію, за що оплатила на рахунок останнього грошові кошти в сумі 67500,00 грн., проте товар не отримала. Після отримання грошових коштів ФОП ОСОБА_2 на зв`язок з нею не виходить, що вказує на відсутність у нього наміру передати позивачу, як покупцю, оплачений товар належної якості. Звертаючись до Подільського районного суду міста Києва з даним позовом позивач та його представник обґрунтували тим, що даний спір стосується захисту прав споживачів, а тому відповідно до п.5 ст.28 ЦПК України подається за місцем реєстрації позивача.

Незважаючи на вибір позивачем звернутися до суду за правилами альтернативної підсудності, що відповідає положенням п.5 ст.28 ЦПК України, ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 грудня 2025 року проігноровано право позивача обирати суд за правилами альтернативної підсудності, а справу передано на розгляд до Крюківського районного суду м. Кременчука за загальною підсудністю, оскільки відповідач проживає на території Крюківського району м. Кременчука Полтавської області.

27 січня 2026 року згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Мартишевій Т.О.

Розпорядженням керівника апарату Крюківського районного суду м. Кременчука від 28 січня 2026 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням судді Мартишевої Т.О. на лікарняному з 27 січня 2026 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2026 року справу передано судді Мурашовій Н.В.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позов необхідно направити за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним незалежним і неупередженим.

Підсудність цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції, визначається статтями 26-30 ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, частина 5 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість для позивача звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативну можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

При цьому суд не має права обмежувати вибір позивача (заявника) для розгляду справи у конкретному суді.

Верховний Суд в своїх постановах (зокрема, в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19) виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 202/24279/13-ц).

Зі матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2025 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір №576 купівлі-продажу товару.

Позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . Звернулася за дотриманням правил альтернативної підсудності, визначених у ч.5 ст.28 ЦПК України, за зареєстрованим місцем свого проживання до Подільського районного суду м. Києва з позовом про захист прав споживачів а саме не виконання продавцем обов`язку передати покупцю оплачений ним товар належної якості для особистого споживання.

Отже, місцем проживання позивача є м. Київ Подільський район, яке територіально відноситься до юрисдикції Подільського районного суду міста Києва. Предметом позову захист права споживача позивача на передачу продавцем оплаченого товару належної якості. Підстави даного позову та його підсудність обґрунтовано позивачем нормами Закону України «Про захист прав споживачів», за місцем свого проживання, тобто у відповідності до чинної норми права, яка за своїм змістом підлягає обов`язковому застосуванню при визначення компетентного суду для цього виду спорів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

З огляду на характер правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», його дія поширюється на відносини, які виникають із договорів, актів законодавства та інших угод, які не суперечать Закону.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

З викладеного вбачається, що дія Закону поширюється на правовідносини, де продавцем послуг є саме юридична особа або фізична особа-підприємець, якщо ж надання послуг здійснене фізичною особою, яка не є підприємцем, то дія Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на такі правовідносини.

З оспорюваного ОСОБА_1 договору №576 купівлі-продажу від 08 листопада 2025 року вбачається, що продавцем є фізична особа підприємець ОСОБА_2 , а отже такі відносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Суддя Подільського районного суду м. Києва погодилася з позивачем із визначеним предметом позову, оскільки в своїй ухвалі вказала предмет позову захист прав споживачів, й не навела жодних обставин, що спірні правовідносини не відносяться до захисту прав споживачів. Проте проігнорувала використане позивачем право вибору суду за правилами альтернативної підсудності спорів про захист прав споживачів, визначеними у ч.5 ст.28 ЦПК України, чим фактично порушила її право на судовий захист.

Відповідно Подільський районний суд міста Києва мав урахувати цей вибір позивача підсудності справи, й прийняти до розгляду справу за її позовом про захист прав споживачів, враховуючи підсудність справи саме за місцем реєстрації чи фактичного проживання позивача, що відповідає положенням частин 5 статті 28 ЦПК України, забезпечивши належним чином право позивача на альтернативну підсудність, яка є складовою на доступ до судочинства, справедливий суд та на ефективний юридичний захист.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст.31 ЦПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше 5 днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше 5 днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи за підсудністю до належного суду, а саме до Подільського районного суду міста Києва.

Згідно положень ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Суд не допускає спорів про підсудність, а захищає право позивача на судовий захист обраним нею судом за її зареєстрованим місцем проживання, яке очевидно порушено. Суд припиняє дії судді Подільського районного суду м. Києва, що мають ознаки ухилення від здійснення судочинства.

Керуючись ст.ст. 31, 32, 187, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мурашова Н.В.