Провадження № 2-п/643/15/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Олійник О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07 листопада 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Салтівського районного суду міста Харкова, ухваленим 07.11.2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 28.04.2024-100000503 від 28.04.2024 року в розмірі 19 985,99 гривень та судовий збір в розмірі 2021,80 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

23.12.2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.11.2025 року, в якій остання зазначає, що текст рішення по справі вона отримала 09.11.2025 року. Таким чином, була подана апеляційна скарга в межах строку апеляційного оскарження, а саме, через систему "електронний суд" 03 грудня 2025 року. 22 грудня 2025 року Харківський апеляційний суд розглянувши скаргу ОСОБА_1 прийняв рішення: повернути скаргу апелянту та письмово пояснив необхідність звернутися до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. Вважає, що рішення Московського районного суду міста Харкова є таким, що не відповідає нормам матеріального права, виходячи з наступних підстав.

З огляду на важке фінансове становище, відсутність роботи та тяжке фінансове становище, виховання двох малолітніх дітей віком до трьох років, вона не повернула позику у встановлений договором термін. Зазначає, що вона має пільги передбачені ч. 15 ст. 14 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Тобто пільги для дружин (чоловіків) військовослужбовців, визначені п. 15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, застосовуються з 18 травня 2024 року. З огляду на все вищесказане, просить суд звернути увагу, що вона неодноразово надавала позивачу документи, що підтверджують пільги, а саме керуючись ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 19 ЗУ Про споживче кредитування, ст. 509, 627 ЦК України, ст. 354, 355, 356 ЦПК України. Також до позивача був надісланий адвокатський запит від 10.10.2024, де також були додані всі необхідні документи, що підтверджують пільги, але позивач відповідь так і не надав. Також будуть додані скріни переписки з представником позивача, де також є підтвердження про неодноразове наголошення на пільги позичальника. Просить суд звернути увагу, що позичальник зробив необхідну калькість оплат, щоб покрити суму тіла кредиту, а саме: 01.06.2024 був внесений платіж на суму 6424 грн. 36 коп.; 06.07.2024р. був внесений платіж на суму 5944 грн. 36 коп.; 10.08.2024 був внесений платіж на суму 6796 грн. 53 коп. Отже, загальна сума оплат складає 18 565 грн 25 коп., а тіло кредиту складає 12 000 грн. Таким чином, посилаючись на ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позичальник не тільки оплатила необхідну суму тіла позики, а й частину відсотків. 18 565 грн 25 коп 12 000 грн = 6 565 грн 25 коп. (сума переплати). Кредит був виданий 28.04.2024, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набирає чинності від 18.04.2024. Таким чином, маючи відсоткову ставку 1% на день, в цей період відсотки нараховувалися 21 день. Сума відсотків, які позичальник має сплатити складає 2 520 грн. (21 день * на 120 грн в день = 2 520 грн.) Сума переплати складає 6 562 грн 2 520 грн., отже за цим розрахунком залишок переплати складає 4 025 грн. 25 коп. На підставі вищевикладеного, керуючись ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 19 ЗУ Про споживче кредитування, ст. 509, 627 ЦК України, ст. 354, 355, 356 ЦПК України, просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2025 року по справі № 643/14797/25; ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позову; зобов`язати позивача надати довідку про закриття кредитного договору; стягнути на користь ОСОБА_1 4 045 грн 25 коп.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 633 грн. 60 коп.

Ознайомившись з заявою, суд дійшов висновку про залишення заяви без руху з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що заочне рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.11.2025 вона отримала 09.11.2025, а заяву про перегляд заочного рішення вона подала лише 23.12.2025, тобто з пропуском строку.

Проте, клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду не подала.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 284 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Тобто, в розмінні процесуального закону, якщо подання заяви про перегляд заочного рішення суду не відбулось у строк, що передбачений ч. 2 ст. 284 ЦПК України, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду в будь якому випадку вважається пропущеним.

Разом з тим, процесуальний закон в такому випадку надає відповідачу у справі право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

В той же час, заява про перегляд заочного рішення не містить клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Проте, в супереч положенням п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення не містить будь-які посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, заяви про перегляд заочного рішення ставка судового розміру складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Проте, заявницею не сплачено судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення та не надано доказів того, що вона має пільги щодо сплати судового збору, що визначені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а отже їй необхідно сплатити судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Пред`явлена заява не відповідає вимогам ст. 285 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що в разі подання позовної заяви без додержання вимог до її форми та змісту, суддя протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Вимоги щодо змісту та форми заяви про перегляд заочного рішення визначені статтею 285 Цивільного процесуального України.

При цьому, якщо подана заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення заяви без руху задля забезпечення заявнику можливості у встановлений судом строк усунути недоліки заяви, що забезпечує можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення заявником недоліків заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст.ст. 185, 285 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07 листопада 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без руху, надавши заявникові строк для усунення недоліків заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - О.О. Олійник