КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4208/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І., у місті Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідно до якої просив суд забезпечити позов шляхом накладення заборони на вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення правочинів (договорів, заповітів, довіреностей, вимог про нотаріальне посвідчення правочину тощо) та видачу свідоцтва про право на спадщину, стосовно квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Зазначає, що до Подільського районного суду міста Києва протягом десяти днів згідно з ч. 4 ст. 152 ЦПК України буде подано цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Метою звернення до суду для встановлення даного юридичного факту є реалізація у подальшому прав ОСОБА_1 на спадкування за померлою ОСОБА_4 (зміна черговості одержання права на спадкування та прийняття спадщини). Іншими спадкоємцями є лише донька ОСОБА_4 від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , яка подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, квартира АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000). Таким чином, після спливу шести місяців з часу відкриття спадщини відповідач зможе отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на вказану квартиру. Після чого отримає можливість розпоряджатися даним майном на власний розсуд. Відповідач заявляє про свій намір виселити позивача з даної квартири, в якій він станом на даний момент фактично проживає, та яка є його єдиним житлом.

Зважаючи на вищенаведені обставини, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, що полягають у забороні вчиняти нотаріальні дії стосовно квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року заяву адвоката Колошкіна П.І., подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спір між сторонами виник з-приводу нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яку відповідач може набути у порядку спадкування, як єдиний спадкоємець першої групи. Разом з тим, позивач подав позов до суду з метою вступу у спадщину та в подальшому зміни черговості спадкування.

На підставі викладеного, враховуючи предмет позову, вважає, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення нотаріальних дій стосовно квартири, що є спадковим майном.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки вказана квартира лише тимчасово не зможе бути успадкована чи відчужена. Законний власник зможе оформити право власності та розпоряджатися таким майном після набрання рішення суду законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

27 січня 2026 року від представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи не з`явилася (а.с. 42-43).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову зазначив, що вказана заява є не обґрунтованою, адже районним судом не було встановлено підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак суд прийшов до висновку про те, що у такій заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви необхідно відмовити.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що: «під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20), де зазначено, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заявник при подачі заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви вказував, що предметом такого позову буде встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

26 листопада 2025 року Подільським районним судом міста Києва було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В даному випадку обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме арешт квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), може узгоджуватися, зокрема, із вимогою майнового характеру. Однак, позовні вимоги є немайновими, а саме щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Тобто, у даній справі накладення арешту на спірне майно не узгоджується з предметом і підставами позову, позовні вимоги у справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування нерухомого майна у власність чи володіння позивача, відтак не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), за обставин цієї справи не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру, що має наслідком відсутність підстав до застосування такого заходу забезпечення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів критично оцінює доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, що спір між сторонами виник з-приводу нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

За таких обставин, не застосування арешту вищевказаної квартири не може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови виготовлено 28 січня 2026 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв