Справа № 372/6444/25
Провадження № 2-о-14/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2025 року до Обухівського районного суду Київської області надійшла вказана заява, в якій заявник просить встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , Особистого розпорядження від 15 травня 2025 року, 19 год. 30 хв. «на випадок моєї загибелі (смерті), (а також у випадку захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державних або зникнення безвісти) про виплату одноразової грошової допомоги, належного грошового забезпечення та будь - яких інших виплат, які будуть передбачені законодавством», який уповноважив ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримувати дані виплати у 100 % розмірі.

Заява обґрунтована тим, що Особисте розпорядження від 15.05.2025 щодо виплати 100% грошового забезпечення та одноразової допомоги складеного чоловіком заявниці містило помилки в ідентифікаційних кодах та даті народження дружини. Заявниця звернулась 01.01.2025 до військової частини НОМЕР_1 , але виплати відмовлено. ОСОБА_2 , який склав розпорядження, зник безвісти 03.07.2025 під час бойового завдання в районі Олексіївки Донецької області, що ускладнило отримання виплат.

Суд, вивчивши заяву та додані до неї документи, доходить висновку про наявність підстави для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 7 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019р. в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Суд приходить до висновку, що встановлення належності особистого розпорядження військовослужбовцю не може розглядатися в судовому порядку оскільки встановлення такого факту належить до повноважень іншого органу.

Так, пунктом чотири статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний або резервіст, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, має право скласти в письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження).

Порядок та строки передачі військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) для зберігання в особовій справі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2024 р. № 550 (надалі - Порядок).

Порядок визначає механізм та строки передачі командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) військовослужбовцем, військовозобов`язаним, який призваний на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори (далі - військовозобов`язаний), або резервістом, який призваний на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - резервіст), оригіналу особистого розпорядження, складеного на випадок своєї загибелі (смерті, про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором (далі - особисте розпорядження на випадок загибелі), та військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження, складеного на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором (далі - особисте розпорядження на випадок полону) (п. 1 Порядку).

Відповідно до абзацу першого п. 3 Порядку особисті розпорядження складаються письмово в довільній формі із зазначенням військового звання, прізвища, імені та по батькові (за наявності), дати народження, адреси зареєстрованого/задекларованого місця проживання (перебування), реєстраційного номера облікової картки платника податків або даних про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесених до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, а також місця і часу складення особистих розпоряджень.

Згідно з абзацом четвертим п. 3 Порядку особисті розпорядження повинні бути особисто підписані військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом.

При цьому, як визначено п. 4 Порядку, справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил, військовозобов`язаного або резервіста на особистому розпорядженні на випадок загибелі засвідчує командир військової частини або нотаріус. Справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил на особистому розпорядженні на випадок полону засвідчує командир військової частини або нотаріус.

У разі складення особистих розпоряджень військовослужбовцем СБУ справжність його підпису засвідчується начальником (керівником) підрозділу Центрального управління, регіонального органу, закладу, установи СБУ, штабу Антитерористичного центру при СБУ або нотаріусом, а у разі складення військовослужбовцем іншого органу або військового формування, крім Збройних Сил, зазначеного у підпункті 1 пункту 1 статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, - командиром/керівником підрозділу органу (служби, військового формування) або нотаріусом.

З аналізу вказаних норм слідує, що саме командир військової частини або нотаріус, а для військовослужбовців СБУ - начальник (керівник) підрозділу Центрального управління, регіонального органу, закладу, установи СБУ, штабу Антитерористичного центру при СБУ або нотаріус, засвідчуючи підпис військовослужбовця, встановлюють факт належності особистого розпорядження конкретному військовослужбовцю.

Таким чином, враховуючи, що законом визначений позасудовий порядок встановлення факту, який просив встановити заявник, зокрема факту належності особистого розпорядження військовослужбовцю, суд приходить висновку, що вказана заява не підлягає судовому розгляду, у зв`язку з чим наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження.

При цьому, приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018р. у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018р. у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019р. у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019р. у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019р. у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019р. у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019р. у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020р. у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020р. у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018р. в справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018р. в справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018р. в справі № 9901/497/18 зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

У зв`язку із викладеним, враховуючи те, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту належності особистого розпорядження військовослужбовцю, суд приходить висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 13, 186, 293, 294, 315, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Р.О. Рабчун