ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/513/25 Номер провадження 22-ц/814/257/26Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Світлани Сергіївни на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О., повний текст судового рішення виготовлено 25 квітня 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 червня 2020 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» (надалі також АТ «Альфа Банк») та ОСОБА_1 , укладено договір про надання кредиту 491028722, за умовами якого АТ «Альфа Банк» надав відповідачці кредит у сумі 31025 грн 89 коп. строком на 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%.

АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит, перерахувавши на її рахунок безготівковим шляхом кошти в розмірі 31025 грн 89 коп. Однак, відповідач не виконала належним чином умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 44977 грн 99 коп.

В подальшому, 20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого, АТ «Альфа-Банк»» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, в тому числі, за кредитним договором № 491028722 від 25 червня 2020 року.

Таким чином, позивач набув статусу кредитора за кредитним договором від 25 червня 2020 року на загальну суму 44977 грн 99 коп.

Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання по договору не виконала, не повернула своєчасно ні банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору, ні фактору. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка становить 44977 грн 99 коп.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі які складаються зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн та витрат на професійну правничу допомогу 9200 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (, пл.Солом`янська,2, м.Київ, 03035) суму заборгованості за кредитним договором № 491028722 від 25 червня 2020 року, в загальному розмірі 44977 грн 99 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30857 грн 25 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 14120 грн 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (, пл. Солом`янська, 2, м. Київ, 03035) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко Світлана Сергіївна, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до умов договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року АТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» погодили наступні умови: 2.1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників, за договором перелік, яких наведено в Додатку №1-1 до Договору.

Проте вказує, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують факт того, що саме договір з відповідачем був переданий позивачу. Додаток № 1-1 відсутній в матеріалах справи. Позивач подаючи позов відповідно до ст. 175 ЦПК України має надати всі докази. Документи в матеріалах справи відсутні, а тому доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Договір № 3 від 20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» вказує, що вказаний додаток має бути.

Вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, те що відбулася передача боргу, а боржник - відповідач повідомлена про це.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 25 червня 2020 року особисто підписала оферту АТ «Альфа-банк» на укладання угоди про надання кредиту № 491028722, яка містила наступні умови: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту: 31025 грн 89 коп., процентна ставка (фіксована): 39,90% річних, строк кредиту: 60 місяців, дата повернення кредиту: 26.06.2025.

Відповідно до виписки по рахунку з 25.06.2020 по 20.09.2021 ОСОБА_1 26.06.2020 на її рахунок зараховані кредитні кошти за кредитним договором № 491028722 в сумі 31025 грн 89 коп. (а.с. 16 зі звороту).

20 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3 (а.с. 7-12), за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору.

На підставі договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року (а.с. 7-12), а також реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, що є додатком до договору факторингу (а.с. 13) до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 491028722 на загальну суму 44977 грн 99 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30857 грн 25 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 14120 грн 74 коп.

Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору яка включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

20 вересня 2021 року клієнтом та фактором підписаний акт приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року (а.с. 14).

Згідно з платіжним дорученням № 559 від 20 вересня 2021 року АТ «Альфа-Банк» здійснило оплату ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за відступлення прав вимоги (а.с. 15).

Додаткових нарахувань з моменту відступлення права вимоги по кредитному договору позивачем, як новим кредитором не здійснено. Всі суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками були нараховані первісним кредитором - АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 491028722 від 25 червня 2020 року станом на 20 вересня 2021 року становить в загальному розмірі 44977 грн 99 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 30857 грн 25 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 14120 грн 74 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем доведено розмір заявленої заборгованості, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, який є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. Підстави для застосування строку позовної давності у відповідних правовідносинах відсутні. Відповідач належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має інший розмір, ніж зазначено позивачем, як і власного розрахунку не надала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 2ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується доводами апеляційної скарги, що шляхом акцептування АТ «Альфа-Банк» оферти відповідача на укладення договору обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач одержала кредит у розмірі встановленого ліміту кредитної лінії на платіжну картку, яким активно користувалася, але в установленому договором порядку використані кредитні кошти не повернула та проценти за кредитом не сплатила, що підтверджується банківською випискою з рахунку позичальника, яка відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є належним та допустимим доказом щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло належне АТ «Альфа-Банк» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору.

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно виписки з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021, реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами, АТ «Альфа-Банк» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право грошової вимоги за договором № 491028722, за яким боржником є ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 44 977,99 грн. (а.с. 13).

Пунктом 2.3 Договору факторингу передбачено право вимоги, яке вважається відступленим Фактору з дати оплату Фактором ціни вимоги відповідно до п. 4.2. договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни вимоги відповідно до п. 4.2 Договору Сторони цього Договору підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору.

Платіжним дорученням за № 559 від 20 вересня 2021 року підтверджується оплата TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20.09.2021 (а. с. 15).

Відповідачем договір факторингу не оспорюється, тому ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

ОСОБА_1 не доведено відсутність у неї заборгованості за кредитним договором від 25.06.2020, а твердження представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності є необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відповідно до умов кредитного договору № від 25 червня 2020 року визначено строк кредиту 60 місяців, дата його повернення - 26 червня 2025 року. За таких обставин підстави вважати, що трирічний строк позовної давності на момент звернення позивача до суду (24 березня 2025 року) сплив відсутні.

Колегія суддів зазначає, що 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 24 березня 2025 року, не пропустив строків позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем такого строку та застосування його наслідків, є помилковими.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2ст. 367 ЦПК України).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність та обгрунтованість апеляційна скарга не містить, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містить посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Встановивши зазначені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Світлани Сергіївнислід залишити без задоволення, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2025 року- без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Світлани Сергіївнизалишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.О.Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.М. Триголов