КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9412/25 Головуючий у І інстанції Янченко А.В.
Провадження №22-ц/824/1723/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря: Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.

Одночасно із позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначав, що предметом даного позову є стягнення з колишньої дружини ОСОБА_2 на користь колишнього чоловіка ОСОБА_1 3 611 838 грн 70 коп. в порядку регресу, оскільки позивач за власний кошт виконав спільні боргові зобов`язання подружжя в сумі 7 223 677 грн 40 коп. (стягнення частки спільного боргу).

Заявник вказував, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2019 по справі № 369/13189/19 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.05.2023 у справі № 369/16578/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що знаходиться у спільній власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл майна подружжя, позови задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожним, право власності на 1/2 частину:

- земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:5131, площею 0,1032 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель рникової інфраструктури, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:5132, площею 0,05 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виробничої будівлі, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі Виробнича будівля);

- земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:5112, площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:5113, площею 0,2005 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .;

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0110, площею 0,1595 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:5023, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24);

- автомобіля HONDA ACCORD, загальний легковий загальний седан В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 рік випуску: автомобіля BMW X5, загальний легковий універсал В, рік випуску 2009, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Отже, все майно, набуте подружжям в період шлюбу, судом визнано спільною власністю й поділено в рівних частинах (по 1/2) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заявник зазначав, що враховуючи давню конфлікту сутність відносин між сторонами справи, позивач має обґрунтовані підстави вважати, що відповідачка вчинить дії щодо відчуження належних їй за рішенням суду у справі № 369/16578/19 1/2 часток у праві власності, набутих за період шлюбу об`єктів нерухомого майна, що унеможливить виконання рішення суду за рахунок вартості такого майна.

Метою звернення із заявою про забезпечення позову у цій справі, за твердженням заявника, є виключення ризику невиконання можливого рішення суду з підстав очевидної можливості продажу відповідачкою третім особам частки виробничої будівлі, як найціннішого з її активів.

Станом на дату подання цієї заяви відповідачка ОСОБА_2 не звернулася до державного реєстратора за оформленням поділу Виробничої будівлі та вказаних земельних ділянок, титульним власником якої наразі в 1/1 частки є ОСОБА_1 .

Разом з тим, частка у вказаних об`єктах підлягає передачі Відповідачці ОСОБА_2 за рішенням Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 369/16578/19.

Заявник вказував, що відповідачка не має у власності зареєстрованого майна, співмірного за ціною, й ціною позову (інформаційна довідка додається).

Тож лише вартість частки:

- виробничої будівлі (повна вартість 4 240 108,84 грн),

- земельної ділянки кад. № :01:007:5113 (повна вартість 1 562 719,88 грн),

- земельної ділянки кад. № :01:007:5131 (повна вартість 1 153 668,14 грн)

загальною вартістю 6 956 496,86 грн (1/2 з яких належить відповідачці), співмірна до ціни позову 3 611 838,70 грн.

Отже, на думку позивача, на Виробничу будівлю та зазначені земельні ділянки, єдиним власником яких наразі є ОСОБА_1 , з метою забезпечення його позову до ОСОБА_2 , може бути накладено арешт до виділу їх частки й передачі її ОСОБА_2 .

Накладення арешту на вказане нерухоме майно, на думку позивача, не перешкоджатиме виконанню рішення Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі № 369/16578/19 щодо її поділу між подружжям, з огляду на правила п. 1 ч.4 статті 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилаючись на викладене, заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна:

1) Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224 Тип об`єкта: Виробнича будівля, об`єкт житлової нерухомості: Ні. Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 677.8, Опис: Виробнича будівля літера "А". Адреса: АДРЕСА_1 ;

2) Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224. Тип об`єкта: земельна ділянка. Кадастровий номер: :01:007:5113. Опис об`єкта: Площа (га): 0.2005. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури Адреса: АДРЕСА_1 ;

3) Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224. Тип об`єкта: земельна ділянка. Кадастровий номер: :01:007:5131. Опис об`єкта: Площа (га): 0.1032. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури Адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/9412/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на визначене нерухоме майно.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що в порушення ч. 5 ст. 263 ЦПК України, суд першої інстанції не здійснив аналіз обставин, на які позивач посилався в заяві про забезпечення позову, як на підставу своїх вимог.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №905/446/22, скаржник звертає увагу на те, що у разі звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач.

Посилаючись також на практику Верховного Суду у інших справах, скаржник вважає, що суд застосував завищений або навіть заздалегідь недосяжний стандарт доказування, вимагаючи від позивача надання доказів щодо очевидних речей (доведення права відповідачки в будь-який момент розпорядитися своїм майном), які потенційно унеможливлять виконання судового рішення. Вважає, що такий підхід суду не відповідає балансу інтересів сторін.

10.11.2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мироненко О.О. за допомогою системи «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу та одночасно звернувся із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву. В доводах клопотання зазначає, що зі змістом ухвали про відкриття апеляційного провадження у даній справі представник відповідача ознайомився лише 24.10.2025 року, тому строк подачі відзиву на апеляційну скаргу - до 08.11.2025 року включно.

Перевіряючи доводи адвоката Мироненко О.О., наведені у клопотанні про поновлення визначеного судом строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду відхиляє їх як такі, що не свідчать про поважність причин пропуску такого строку, з огляду на наступне.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та одночасно визначено відповідачу строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 - адвокат Мироненко О.О. ознайомився зі змістом вказаної ухвали апеляційного суду 24.10.2025 року, що підтверджується його підписом на заяві про ознайомлення з матеріалами справи. (а.с. 124)

Таким чином, останнім днем для подачі відзиву на апеляційну скаргу слід вважати 08.11.2025 року.

Поряд із цим, адвокат Мироненко О.О. подав відзив на апеляційну скаргу за допомогою системи «Електронний суд» лише 10.11.2025 року, обставин, які би свідчили про поважність причин пропуску визначеного судом строку в клопотанні про його поновлення не навів.

Враховуючи подання відзиву на апеляційну скаргу поза межами визначеного судом строку для його подання та відсутність поважних причин для продовження такого строку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення поданого представником відзиву на апеляційну скаргу без розгляду, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне..

Так, у відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на три об`єкти нерухомого майна: земельні ділянки з кадастровими номерами № :01:007:5113 та № :01:007:5131, а також виробничу будівлю (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 224), посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 є власником частини зазначеного нерухомого майна на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі №369/16578/19 про розподіл майна подружжя, яке набрало законної сили.

З матеріалів даної справи вбачається, що разом із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 подав суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.05.2025 року, згідно з якою, титульним власником об`єктів нерухомого майна, на які заявник просить накласти арешит у даній справі, а саме: земельних ділянок з кадастровими номерами № :01:007:5113 та № :01:007:5131, а також виробничої будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 224), значиться ОСОБА_1 (частка 1/1).

Зі змісту заяви про забезпечення позову також вбачається, що ОСОБА_1 відомо про те, що відповідачка ОСОБА_2 станом на дату подання цієї заяви до суду першої інстанції не зверталась до державного реєстратора за оформленням реєстрації права власності на частку виробничої будівлі та земельних ділянок.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заявником не доведено обставин, підтверджуючих, що незастосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову у даній справі унеможливить виконання рішення суду у зв`язку з очевидною можливістю продажу відповідачкою третім особам зазначеного нерухомого майна.

Апеляційний суд вважає, що за відсутності даних про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на частку вказаного нерухомого майна, посилання позивача на очевидні ризики його реалізації відповідачкою є передчасними та не можуть бути взяті до уваги.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2023 року у справі №369/16578/19 за ОСОБА_2 визнано право власності на частку нерухомого майна, в той час як звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник просить накласти арешт на вказане нерухоме майно без визначення належної відповідачу частки, що суперечить вимогам пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України .

Таким чином звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, заявник не навів у заяві доказів, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення у визначений ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб