Справа № 527/2884/25
провадження 2/527/82/26
РІШЕННЯ

іменем України

28 січня 2026 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря

судового засідання - Семенової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 527/2884/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», який подано представником позивача Романенком Михайлом Едуардовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 04.07.2021між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 102975690, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 7000,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти. Товариство виконало зобов`язання та надало грошові кошти у розмірі та у строк визначені договором. Відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором.

30.09.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»уклали Договір відступлення права вимоги № 09Т, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 102975690 від 04.07.2021.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 31955 грн, яка складається з 7000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 23625,00 грн заборгованості за відсотками, 1330,00 грн заборгованості за комісією.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 31955 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив заяву, у позові заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві наданій суду просив проводити розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги визнає частково, тіло кредиту визнає, відсотки просив зменшити та відмовити в частині стягнення заборгованості за комісією.

Відзиву відповідач не подав.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані доказита давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

04.07.2021між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 102975690 (далі Договір). Відповідно до п. 1.2 Договору, сума кредиту 7000,00 грн. Згідно п.п. 1.3., 1.4. Кредит надається строком на 15 днів з 04.07.2021, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 19.07.2021. Комісія за надання кредиту: 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.0 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1.). Проценти за користування кредитом: 2625,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2) (а.с.15-18).

На виконання ухвали суду, представником позивача надано письмові пояснення з яких вбачається, що договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором V45745 (а.с.72).

Знідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Приймаючи до уваги те, що відповідач у письмових поясненнях зазначив, що він визнає позов в частині тіла кредиту, суд дійшов висновку, що ним визнається факт підписання кредитного договору.

Окрім того, факт підписання кредитного договору підтверджується його реальним виконанням, а саме отриманням відповідачем кредитних коштів у розмірі встановленому кредитним договором, що підтверджується копією платіжного доручення, а також відповіддю наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторонни домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, вищезазначений договір, укладено у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно копії Платіжного доручення 29514341 від 04.07.2021, ТОВ «Мілоан» перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000,00 грн (а.с.32).

Відповідно до відповіді на виконання ухвали суду, АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що в банку на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку здійснено переказ коштів 04.07.2021 в сумі 7000,00 грн (а.с.96-98).

Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за Договором № 10297569 та надало відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн.

30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»укладено Договір факторингу № 09Т, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до боржників вказаних у Реєстрах Боржників (а.с.21-23).

Відповідно до Витягу з додатку до Договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року, до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102975690 в сумі 31955,00 грн, яка складається з 7000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 23625,00 грн заборгованості за процентами, 1330,00 грн заборгованості за комісією (а.с.12).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, право вимоги за Договором укладеним з ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору факторингу.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з їх повернення не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000,00 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 23625,00 грн, суд зазначає наступне.

За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором.

Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).

Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).

Судом встановлено, що відповідач отримав від позивача кредитні кошти в сумі 7000,00 грн, строком на 15 днів з 04.07.2021, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 19.07.2021. Проценти за користування кредитом: 2625,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2).

Проте, як вбачається з Відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102975690, складеної ТОВ «Мілоан», останнє нараховувало відповідачу проценти за кредитним договором, в тому числі за період з 20.07.2021 по 17.09.2021 (а.с.13).

Суд констатує, що позивачем в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано та не надано достатніх доказів щодо правомірності та підстав нарахування процентів за вказаним договором після закінчення строку позики, отже їх нарахування не відповідає положенням законодавства та умовам договору.

Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі сторони чітко визначили розмір відсотків, який підлягає сплаті позичальником за період строку дії договору, а саме в сумі 2625,00 грн, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення процентів за договором підлягає частковому задоволенню на суму 2625,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1330,00 грн комісії, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Як встановлено судом з умов договору, комісія за надання кредиту: 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.0 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1.).

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Приймаючи до уваги те, що у договорі ТОВ «Мілоан» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 1.5.1. Договору про споживчий кредит № 102975690 від 04.07.2021 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1330,00 грн заборгованості по комісії до задоволення не підлягає.

Вирішення питання стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 31955,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 9625,00 грн, що становить 30,12 % від ціни позову.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 729,62 грн, що складає 30,12 % від 2422,40 грн.

Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Міньковська А.В. надавала правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 5000,00 грн (а.с.9, 14, 28-31).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, відповідачем не доведено не співмірність заявлених судових витрат, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 1506,00 грн, що складає 30,12 % від 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», який подано представником позивача Романенком Михайлом Едуардовичем - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за Договором про споживчий кредит № 102975690 від 04.07.2021:

7000,00 грн заборгованості за тілом кредиту,

2625,00 грн заборгованості за процентами,

а всього 9625,00 грн (дев`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір у сумі 729,62 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1506,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, );

відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Суддя А. О. Олефір