Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Дорошенко М.А. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу надіслано копію ухвали про відкриття провадження, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяви із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не направляв.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості на загальну суму 37 289,68 грн, з яких 26 739,16 грн заборгованість по тілу кредиту, 4 915,79 грн заборгованість по відсотках; судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Позов обґрунтував таким. 06.03.2023 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем укладено Кредитний договір № 5091 (далі договір), за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування, у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий у банку, а клієнт в свою чергу зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач з часом перестав виконувати свої зобов`язання. 28.05.2025 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем укладений Договір факторингу № 28/05/25, згідно якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора позивача права вимоги за Кредитним договором № 5091, укладеним між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем.

Як наслідок, позивач набув права грошової вимоги до відповідача у загальному розмірі 37 289,68 грн, з яких 26 739,16 грн заборгованість за тілом кредиту, 0,42 грн заборгованість за процентами, 10 550,10 грн заборгованість за комісією.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується, насамперед, з обставиною укладення кредитного договору. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Специфічним різновидом відступлення права вимоги є договір факторингу. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставину укладення кредитного договору, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача.

Позивач надав суду копію кредитного договору № 5091 від 06.03.2023, в якому сторонами зазначені АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідач (а. с. 94-98). Вказаний кредитний договір не містить умов щодо порядку укладання та форми договору, однак кожна його сторінка має місце для власноручного підпису Банку та клієнта. На кожній сторінці договору міститься підпис представника Банку, однак сам договір не містить жодного підпису клієнта, а відведені для цього місця порожні.

Інших документів на підтвердження укладення кредитного договору між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем позивач не надав.

На підтвердження наявності боргу позивач надав суду Виписку по особовому рахунку відповідача за період з 06.03.2023 по 27.05.2025 (а. с. 27-89), яка не підтверджує сама по собі обставину виникнення кредитних відносин між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем.

До позовної заяви також додано копію Договору факторингу № 28/05/25 від 28.05.2025, укладеного між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (клієнт) та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (фактор). Відповідно до п. 1.1., 1.2. цього договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фаторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами; внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за кредитними договорами. Тобто предметом зазначеного Договору факторингу є передача права вимоги саме за кредитними зобов`язаннями боржників.

Для такої передачі кредитні зобов`язання у боржників повинні виникнути.

Враховуючи надані позивачем та досліджені докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставини виникнення між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем відносин кредитування, оскільки не доведено обставину укладення кредитного договору між вказаними сторонами. Отже, за відсутності таких відносин право вимоги за кредитним договором не могло бути передане позивачу. Наданих суду доказів в їх сукупності недостатньо для підтвердження обставини укладання кредитного договору та самого кредитування на певних умовах. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), а умовами Договору факторингу № 28/05/25 передбачено перехід права вимоги від клієнта до фактора саме за кредитними договорами, на переконання суду, позивач не набув права грошової вимоги до відповідача.

У зв`язку з викладеним позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»; , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ;

Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 16 січня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець