Справа №:755/7994/25
Провадження №: 2/755/2620/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

представника відповідача в режимі відеоконференції - ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача про передачу на розгляд Господарського суду Одеської області цивільної справи №755/7994/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеним договору позики для її подальшого розгляду в межах справи №916/1841/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №755/7994/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеним договору позики.

25.08.2025 року до суду надійшла заява сторони позивача, у якій представник позивача просить цивільну справу № 755/7994/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину неукладеним передати до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду цієї справи в рамках справи №916/1841/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . Вказане клопотання представник просить розглянути за його відсутності та за відсутності позивачки.

Вимоги заяви мотивовано тим, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №755/7994/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину неукладеним. Водночас в провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/1841/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 (Боржник). Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 у справі №916/1841/25 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, введено процедуру реструктуризації боргів та призначено керуючим реструктуризацією боржника арбітражного керуючого Филика А.І. 05 червня 2025 року здійснено публікацію оголошення про відкриття провадження у справі №916/1841/25 про неплатоспроможність ОСОБА_2 на офіційному сайті Верховного Суду, номер публікації 76278. До керуючого реструктуризацією та Господарського суду Одеської області надійшла заява за №289 ОСОБА_3 , сформована в підсистемі «Електронний суд» 19.06.2025 з грошовими вимогами до Боржника. Заявник просить визнати та включити його до реєстру вимог кредиторів у справі №916/1841/25 про неплатоспроможність ОСОБА_2 грошові вимоги на загальну суму 27021196,00 грн. та внести до реєстру вимог кредиторів Боржника грошові вимоги у сумі 27021196, 00 грн, з яких: 6056,00 грн - витрати по сплаті судового збору (перша черга задоволення вимог кредиторів) та 27015140, 00 грн - заборгованість за договором позики (четверта черга задоволення вимог кредиторів). Вказані грошові вимоги кредитора ґрунтуються на розписці ОСОБА_2 від 05.07.2024 року, про неукладеність якої ставиться позовна вимога у даній цивільній справі №755/7994/25. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.06.2025 прийнято заяву ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог у справі №916/1841/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 27015140 грн. та призначено її до розгляду. Розглянувши заяву ОСОБА_3 в підтвердження своїх кредиторських вимог, кредитор посилається на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2024 у справі №522/14667/24, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики (розпискою) від 05.07.2024 в розмірі 27000000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 15140,00 грн. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі по тексту - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи. За змістом пункту 1 частини першої статті 120 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі №50/311-б дійшла висновку, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Крім того, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/6254/15 зроблено висновок про те, що провадження у цивільній справі не потрібно закривати, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених ст. 45 КУзПБ (для юридичних осіб). Вказані строки є аналогічними строкам, котрі визначені в статті 120 КУзПБ, для фізичних осіб. Аналогічна позиція була винесена Київським апеляційним судом у справі №2602/5042/12 під час апеляційного розгляду апеляційної скарги фізичної особи на рішення суду першої інстанції. В даній справі суд апеляційної інстанції скасував рішення першої інстанції та передав справу для подальшого розгляду в рамках справи про банкрутство.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заперечує проти задоволення заяви сторони позивача щодо передачі справи на розгляд господарського суду в межах справи про неплатоспроможність фізичної особи (позивача) посилаючись на те, що ця справа пов`язана з рішенням Приморського районного суду м. Одеси, яким вже стягнуто заборгованість по розписці і не може розглядатись окремо позов про визнання правочину неукладеним. Також представник заперечує із тих підстав, що Господарським судом Одеської області вже визнані вимоги відповідача до позивачки за договором позики укладеним у вигляді розписки.

Позивач та/або його представник в підготовче засідання не з`явились.

Суд, вивчивши зміст заяви сторони позивача та додатки до нього, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та дані Єдиного державного реєстру судових рішень, приходить до висновку про те, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

У цій справі позивачка просить визнати неукладеним договір позики. Укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оформлений розпискою ОСОБА_2 від 05.07.2024 року.

За змістом вказаної розписки сума позики становить 27000000,00 грн.

Разом з цим убачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 року у справі №916/1841/25 відкрите провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 . Введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 . Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Керуючим реструктуризацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) призначено арбітражного керуючого Филика А.І. Заборонено фізичній особі ОСОБА_2 відчужувати майно.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2025 року у справі №916/1841/25 прийнято заяву фізичної особи ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог у справі №916/1841/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 27015140 грн. та призначити до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.11.2025 року у справі №916/1841/25 визнано вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в сумі 27000000 грн. та 4 844,80 грн. судового збору. Вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в сумі 15140 грн. відхилено.

У зазначеній ухвалі суду зазначено, що заява ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 05.07.2024 ОСОБА_3 було надано ОСОБА_2 в позику грошові кошти у розмірі 27000000,00 грн. На підтвердження укладення правочину ОСОБА_2 було складено розписку від 05 липня 2024. Відповідно до розписки ОСОБА_2 підтвердила, що отримала грошові кошти від ОСОБА_3 в сумі 27000000,00 грн. Боржник зобов`язався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі своєчасно у строк до 01 серпня 2024 року. Також підтвердила, що отримані грошові кошти за розпискою мають статус позики згідно вимог чинного законодавства України. Оскільки ОСОБА_2 не було повернуто грошові кошти за договором позики в обумовлений строк до 01.08.2024 утворилася заборгованість у розмірі 27000000,00 грн. Також, до своїх кредиторських вимог ОСОБА_3 включив вимоги по сплаті судового збору у справі №522/14667/24 в розмірі 15140 грн.

Отже, убачається, що у справі №916/1841/25 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 визнано вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в сумі 27000000 грн. за договором позики оформленим у вигляді боргової розписки від 05.07.2024 року та 4844,80 грн. судового збору, а у цій справі №755/7994/25 заявлено вимоги про визнання зазначеного договору позики неукладеним.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, як передбачено у статті 2 ЦПК України, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність 21 жовтня 2019 року у зв`язку із введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства від 21 квітня 2019 року.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство/неплатоспроможність.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Будь-кого виключення з цього правила Прикінцеві положення Кодексу України з процедур банкрутства не містять.

Частиною 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Відтак розгляд вимог щодо визнання неукладеним договору позики має здійснюватися господарським судом у межах розпочатої стосовно позивача справи про банкрутство/неплатоспроможність.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство/неплатоспроможність задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство.

Дана позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.06.2018 року у справі № 908/4057/14 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження №14-404цс19), де зокрема зазначено і те, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами стороною яких є боржник, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство/неплатоспроможність сторони спору.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів у яких стороною є боржник, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року зазначила, що закриття провадження у справі є недоцільним, оскільки такі дії перешкоджають доступу до правосуддя та унеможливлюють захист прав у господарському процесі.

Враховуючи вищезазначене, встановивши, що має місце спір про визнання неукладеним договору позики позичальником за яким є фізична особа щодо якого відкрито справу про неплатоспроможність, необхідно надіслати матеріали справи до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність, не закриваючи провадження у справі на підставі приписів ч. 1 ст. 255 ЦПК України, адже у даному випадку має місце окреме спеціальне правове регулювання процесуальних дій суду у разі наявності в нього на розгляді справ, стороною в яких є особа, щодо якої розпочато процедуру банкрутства (неплатоспроможність).

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У відповідності до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи наведене, суд вважає, що цивільну справу 755/7994/25 слід передати за підсудністю до Господарського суду Одеської області, оскільки відносно позивача/позичальника відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, а згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 31, 32, 259-261, 353-355 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача про передачу справи №755/7994/25 на розгляд Господарського суду Одеської області - задовольнити.

Цивільну справу №755/7994/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеним договору позики передати на розгляд Господарського суду Одеської області для її подальшого розгляду в межах справи №916/1841/25 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 26.01.2026 року.

Суддя -