ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6647/23 Номер провадження 22-ц/814/359/26Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Галушко А.С.,

з участю представника відповідача адвоката Голяніщева Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Голяніщевим Дмитром Юрійовичем,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 04 червня 2025 року, постановлене суддею Кузіною Ж.В.,

у справі за позовом Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, квартплати, 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

03.11.2023 КП Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що між ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева та ОСОБА_1 укладено договір про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло. За умов такого договору лікарня передала ОСОБА_1 службове приміщення ЛТМ площею 61,3 кв.м з правом переобладнання за власний рахунок під тимчасове житло.

Відповідачка є квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

За період проживання відповідачки у вказаній квартирі позивачем, як балансоутримувачем та обслуговуючою організацією, щоденно надавалися житлово-комунальні послуги, однак оплата платежі здійснювалася нею нерегулярно. Із підстав викладеного у період з 01.11.2020 по 31.08.2023 утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 71 603,73 грн., заявлена позивачем до стягнення, а також нарахування в порядку статті 625 ЦК України, а саме 3% річних за період з 01.11.2020 по 23.02.2022 у розмірі 2 823,93 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11 265,37 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 04.06.2025 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» заборгованість за сплату житлово-комунальних послуг та квартплату за період із 01.11.2020 по 31.08.2023 у розмірі 71 603,73 грн, 3% річних від простроченої суми за період із 01.11.2020 по 23.02.2022 у сумі 2 823,93 грн та суму, на яку збільшилася заборгованість унаслідок інфляційних процесів за період з 01.11.2020 по 23.02.2022 у розмірі 11 265,37 грн, судові витрати по справі у розмірі 7 657,00 грн, а всього 93 377,03 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачка є квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 . Покладені на неї, як споживача, обов`язки з оплати їх вартості, відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку із чим за період із 01.11.2020 по 31.08.2023 утворилась заборгованість, заявлена позивачем до стягнення разом із нарахуваннями у порядку статті 625 ЦК України.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Голяніщев Д.Ю., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає оскаржуване судове рішення таким, що ґрунтується на припущеннях, а не доказах, як це передбачено положеннями статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України.

Зазначає, що у період із 01.06.1999 по 22.10.2020 відповідачка перебувала у трудових відносинах з позивачем.

05.01.2007 між ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева та ОСОБА_1 укладено договір про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло, за умов якого лікарня передає ОСОБА_1 (сім`я в складі трьох чоловік) службове приміщення ЛТМ площею 61,3 кв.м, яке не використовується по призначенню з правом переобладнання за власний рахунок під тимчасове житло з виконанням БНіП 0208.01 89 «Житлові будинки». При цьому сторонами зобов`язання погоджено, що оплата за використання житловою площею, комунальними послугами, воду та електроенергію проводиться в установленому порядку, після переобладнання під житло.

Такий договір вступив в дію з 15.10.2007 строком дії на 25 років.

30.12.2011 відповідачкою ОСОБА_1 на адресу позивача надано заяву, якою вона повідомила про завершення ремонту для проживання сім`ї в кількості п`яти чоловік та просить приймати оплату за житло з 01.01.2012 згідно тарифів, загальна площа житла 61,3 кв.м, жила площа 24 кв.м.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та безпідставно застосував до спірних правовідносин вимоги пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992.

Проте наведені Правила визначають порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, на які поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Водночас, відповідно до статті 1 сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Наголошує, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що службове житло передане в користування відповідачці знаходиться в гуртожитку або будівлі з відповідним статусом. Проте суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, безпідставно застосувавши концепцію «негативного доказу», вказавши, у мотивах оскаржуваного рішення, що стороною відповідача не спростовано факт надання останній послуг з водо, тепло, електропостачання та користування іншими комунальними послугами.

Вважає, що долучені до матеріалів справи стороною позивача копії договорів, жодним чином не підтверджують факту надання комунальних послуг відповідачці у спірний період, оскільки у долучених копіях договорів замовником та/або споживачем є саме позивач.

Висновок суду першої інстанції, що відповідач, маючи намір розірвати даний договір, залишити житлове приміщення, мала письмово повідомити про це позивача, з посиланням на п. 6 договору про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло від 05.01.2007, вважає необґрунтованим.

Доводить, що відповідачка, як користувач службовим приміщенням, після припинення трудових відносин із позивачем у кінці жовтня 2020 року, самостійно звільнила житлове приміщення.

Указаний факт, на думку сторони відповідача, підтверджується тим, що позивач не надсилав жодної вимоги чи претензії про звільнення службового житла. Відтак, із листопада 2020 року відповідачка не проживала і не користувалась комунальними послугами у службовому житлі, що виключає підстави стягнення заборгованості за оплати житлово-комунальних послуг та нарахувань у порядку статті 625 ЦК України. Також просить врахувати, що позивач здійснив нарахування сум передбачених статтею 625 ЦК України на кінцеву суму заборгованості. Хоча заборгованість, згідно із самим же розрахунком позивача, збільшувалася поступово з листопада 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник відповідачки адвокат Голяніщев Д.Ю. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідачки адвоката Голяніщева Д.Ю. та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що з 01.06.1999 по 22.10.2020 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева.

05.01.2007 між ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева та ОСОБА_1 укладено договір про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло, за умов якого лікарня передає ОСОБА_1 (сім`я в складі трьох чоловік) службове приміщення ЛТМ площею 61,3 кв.м, яке не використовується по призначенню з правом переобладнання за власний рахунок під тимчасове житло з виконанням БНіП 0208.01 89 «Житлові будинки».

Права та обов`язки сторін регламентуються вимогами Правила використання приміщень житлової забудови та прилеглої території, а також наказу Держбуду України від 03.09.1999 №214.

Оплата за використання житловою площею, комунальними послугами, воду та електроенергію проводиться в установленому порядку, після переобладнання під житло.

Договір оформлено на строк 25 років. При зміні договірних відносин сторони повинні попередити один одного за 1 місяць./а.с.10 т.1/

ОСОБА_1 є квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 . Дане приміщення перебуває на балансі позивача, що підтверджується довідкою та технічним паспортом./а.с.208-209 т.1/.

30.12.2011 ОСОБА_1 на адресу позивача надано заяву, якою вона повідомила про завершення ремонту для проживання сім`ї в кількості п`яти чоловік; просить приймати оплату за житло з 01.01.2012 згідно тарифів, загальна площа житла 61,3 кв.м, жила площа 24 кв.м./а.с.155 т.1/

23.01.2017 ОСОБА_1 звернулась з заявою до позивача щодо надання дозволу на оплату за опалення не лише в опалювальний сезон 2017 року, а й протягом всього року./а.с.156 т.1/.

За період проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі, КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», як обслуговуючою та балансоутримуючою організацією, надавалися житлово-комунальні послуги; відповідачка у період з 01.11.2020 по 31.08.2023 за отримані послуги не оплачувала в повному обсязі їх вартість, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 71 603,73 грн, з яких борг з листопада по грудень 2020 рік 5 893,03 грн, за 2021 рік - 27 847,85 грн, за 2022 рік -24 014,70 грн, за період з січня по вересень 2023 року 13 848,15 грн.

Як встановлено районним судом, квартплата розраховувалась згідно тарифу за кв. метр (0,30 коп.)х кількість кв.м. квартири (61,3м2) =18,39 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення за 2020 рік: вода холодна: норма споживання холодної води на 1 людину (3,7 м. куб) х тариф на холодну воду (13,392 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 247,75 грн.; централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (8.2 м. куб) х тариф (13,40 грн) ) х кількість проживаючих людей (5 чол.) = 549,56 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення за 2021 рік: вода холодна: норма споживання холодної води на 1 людину (3,6 м. куб) х тариф на холодну воду (15,876 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.) = 285,77 грн.; централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф (16,72 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.) = 301,1 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення за 2022 рік:

вода холодна: норма споживання холодної води на 1 людину (3,6 м. куб) х тариф на холодну воду (15,876 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.) = 285,77 грн.; централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф (17,28 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.) = 301,1 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення 2023 рік: вода холодна: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф на холодну воду (16.49 грн) = 59,36 грн.; централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф (17,28 грн) = 62,21 грн.

Порядок нарахування заборгованості світло у 2020 році: обсяг загальний спожитий електроенергії на місяць (190 квВт.год)х тариф (0,90 кВт/год ) = 174 грн.

Порядок нарахування заборгованості світло у 2021 році: обсяг загальний спожитий електроенергії на місяць (150 квВт.год)хтариф (1,68 кВт/год ) = 252 грн.

Порядок нарахування заборгованості світло у 2022-2023 році: обсяг загальний спожитий електроенергії на місяць (150 квВт.год) х тариф (1,44 кВт/год ) = 216 грн.

У заяві від 23.01.2017 ОСОБА_1 погодилася, щоб оплата за опалення здійснювалась протягом всього календарного раку. У подальшому відповідач не зверталась з іншими заявами.

КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» отримує від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» рахунок на загальну опалювальну площу будівель, сума, яка вказана в рахунку, що ділиться на загальну житлову площу та множиться на площу конкретної квартири.

Відповідачем надано розрахункові листки заробітної плати з січня 2020 року по вересень 2020 року, де з її заробітної плати перераховувались платежі в рахунок квартплати за користування спірним житловим приміщенням.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що в ході судового розгляду стороною відповідача не спростовано факт надання останній послуг з водо, тепло, електропостачання та користування іншими комунальними послугами. Даний факт також підтверджується наданим позивачем рядом договорів за період з 2020 по 2023 роки на отримання послуг з централізованого водопостачання, відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, постачання електричної енергії.

Отже покладені на неї, як споживача, обов`язки з оплати їх вартості, відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку із чим за період із 01.11.2020 по 31.08.2023 утворилась заборгованість, заявлена позивачем до стягнення разом із нарахуваннями у порядку статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного трактування норм права на власну користь. При цьому колегія суддів ураховує наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово комунальні послуги».

У розумінні статті 1 цього Закону житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до частини другої статті 19Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

За правилами частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відтак, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019, яка за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для врахування.

У справі, яка переглядається, матеріалами справи підтверджено, що на балансі КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» перебуває жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із договором про передача службового приміщення (тимчасово) під житло від 05.01.2007, відповідачка є квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Із огляду на те, що позивач є балансоутримувачем жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , комунальні послуги надаються квартиронаймачам на підставі догорів, укладених КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» із: ТОВ «Полтаваенергозбут» від 11.02.2020 №16 про закупівлю електричної енергії, від 07.06.2021 №22300325, від 15.03.25, від 07.03.2023 №22300325 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; КП «Полтавської обласної ради «Полтававовдоканал» від 06.02.2020 №88-3-К» про закупівлю послуг з централізованого водопостачання», від 26.02.2021 №88-З-К, від 22.03.2022 №88-З-К, від 20.04.2023 №88-З-К про закупівлю послуг з централізованого водопостачання; ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» від 25.02.2020 №226, від 22.02.2021 №226, від 14.02.2022 №226 та від 03.03.2023 №226 про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води; КАП №1628 від 29.01.2021 №V/2107/3, від 27.01.2022 №V/2805/3 та від 19.01.2023 №V/3061/3 про надання послуг з поводження з побутовими відходами.

Враховуючи, що позивач належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, а відповідачка користувалася наведеними комунальними послугами у спірний період, проте не здійснювала їх повну оплату, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обов`язку відповідачки з оплати отриманих нею житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та, фактично, зводяться до нерозуміння природи зобов`язання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг від його виконання. Поряд із цим питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Наведений процесуальний обов`язок стороною відповідача не виконано та не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності доводили належність виконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг або відсутність такого обов`язку в цілому.

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування окремих положень договору про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло, за умов якого лікарня передає ОСОБА_1 (сім`я в складі трьох чоловік) службове та тверджень про безпідставність застосування до спірних правовідносин вимог пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992, які в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження. Зокрема, в контексті того, що обов`язок споживача послуг сплатити їх вартість чітко регламентований Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що відповідачка, маючи намір розірвати договір про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло, мала керуватися його положеннями, зокрема, п.6 та письмово повідомити про це позивача.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували розмір заборгованості стороною відповідача не надано, як і не надано контррозрахунку нарахувань у порядку статті 6254 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником адвокатом Голяніщевим Дмитром Юрійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 04 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.02.2026.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак