ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2026 року

м. Харків

справа №635/41/25

провадження № 22-ц/818/641/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Комова Олега Геннадійовича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Пілюгіної О.М.,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Куп`янськ Харківської області, за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2021 року по момент загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Комов Олег Геннадійович просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення. Зазначає, що доказом підтверджуючим ведення спільного господарства є взаємна фінансова допомога з боку брата і сестри, а саме періодичні системні перекази грошових коштів на особисті банківські рахунки; надсилання одне одному поштових відправлень (посилок). ОСОБА_1 і ОСОБА_2 рівномірно розподілялися господарські витрати та витрати в побуті, що підтверджується відсутністю заборгованостей перед компетентними органами житлового господарства. Факт проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 01 січня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 також підтверджується довідками про взяття на внутрішній облік переміщеної особи ОСОБА_1 від 30 квітня 2022 року ОСОБА_2 від 20 вересня 2022 року, за даними яких вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що судом першої інстанції не взяті зазначені докази до уваги, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2021 року по момент загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволенню не підлягають, оскільки ґрунтуються виключно на показаннях свідків і не підтверджені іншими допустимими доказами.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою.

З довідки № 6320- від 30 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

З довідки № 6320- від 20 вересня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту № 374 від 06 квітня 2023 року, складеного депутатом Нововодолазької селищної ради Щербини С.М. при свідках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , засвідченого секретарем ради Степаненко Н.Є., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , протягом 2021 року фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 разом з братом ОСОБА_2 , 1997 року народження.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 15 травня 2023 року встановлено факт смерті громадянина України, військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Харківська область, місто Куп`янськ, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , місце смерті: населений пункт Бахмут, Донецька область, дата і час смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18:30 хвилині.

Згідно акту № 812 від 04 листопада 2022 року про настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18:30 гранатометник 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти солдат ОСОБА_2 загинув під час бойового зіткнення військовослужбовців 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 з російським окупаційними військами поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу та обстрілу зі стрілецької зброї, отримав поранення несумісні з життям; місцезнаходження тіла ОСОБА_2 невідоме.

Відповідно до витягу з наказу № 949 від 05 листопада 2022 року командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_5 «Про результати службового розслідування за фактом загибелі солдата ОСОБА_2 », в ході службового розслідування встановлено, відповідно до Акту про настання смерті від 04 листопада 2022 року за № 812, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18:30 поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу, гранатометник 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 отримав поранення несумісне з життям, не пов`язане з вчиненням злочину, чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження; у зв`язку з інтенсивністю ведення бойових дій, тіло ОСОБА_2 евакуювати не вдалося.

Відповідно до виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 за період з 05.01.2021 року по 30.12.2021 року отримала від ОСОБА_2 три грошових перекази: 08.12.2021 на суму 200 гривень, 17.08.2021 на суму 635,10 гривень, 19 травня 2021 року на суму 105,00 гривень.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 допитані в суді першої інстанції надали пояснення, що брат заявниці приїхав до неї в Нову Водолагу наприкінці грудня 2020 року, після Нового року вони почали проживати разом та вести спільне господарство.

Як на підставу позовних вимог заявниця, посилалась на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 15 травня 2023 року по справі № 639/2191/23 встановлено факт смерті громадянина України, військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Харківська область, місто Куп`янськ, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , місце смерті: населений пункт Бахмут, Донецька область, дата і час смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18:30 хвилині. Відповідно до Акту про настання смерті № 812, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18:30 гранатометник 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти солдат ОСОБА_2 загинув під час бойового зіткнення військовослужбовців 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 з російським окупаційними військами поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу та обстрілу зі стрілецької зброї, отримав поранення несумісні з життям. Відповідно до витягу з наказу № 949 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 05 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування за фактом загибелі солдата ОСОБА_2 », встановлено факт смерті. Витягом з наказу встановлено, що загибель ОСОБА_2 сталася під час проходження служби за контрактом в Збройних Силах України, та не пов`язана з вчиненням злочину, чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження. Смертельне поранення військовослужбовцем отримано під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області. Відповідним наказом гранатометника 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі смертю військовослужбовця. Пунктом 4 вказаного Витягу з наказу, прописано обов`язок виплатити належні виплати відповідно до пункту 1 розділу 30 наказу № 260 Міністра оборони України від 07 червня 2018 року й на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового й начальницького складу, поліцейським та х сім`ям під час дії воєнного стану» та внесеною до неї постановою Уряду № 217 від 07 березня 2022 року. Загиблий ОСОБА_2 і заявник ОСОБА_1 є рідними братом і сестрою. 13 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого військовослужбовця брата ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_6 і подала необхідний пакет документів для отримання виплати одноразової грошової допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_7 були передана заява з додатками до ІНФОРМАЦІЯ_8 та у подальшому справа передана на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , необхідне для заявника у зв`язку з тим, що після смерті брата військовослужбовця у нього не залишилося інших членів сім`ї, а заявник не може отримати виплату одноразової грошової допомоги, яка виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців, яка передбачена для членів сім`ї загиблого військовослужбовця, та інші соціальні виплати передбачені для членів сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», положеннями Наказу Міністерства оборони України № 45 від 25 січня 2023 року «Порядок і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану». При цьому при поданні заяви на виплату одноразової грошової допомоги заявник має надати ІНФОРМАЦІЯ_9 рішення суду, яке набрало законної сили та стосується призначення ОГД про проживання однією сім`єю. Факт проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 01 січня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується довідками про взяття на внутрішній облік переміщеної особи ОСОБА_1 від 30 квітня 2022 року ОСОБА_2 від 20 вересня 2022 року, за даними яких вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Доказом підтверджуючим ведення спільного господарства є взаємна фінансова допомога з боку брата і сестри, а саме періодичні системні перекази грошових коштів на особисті банківські рахунки; надсилання одне одному поштових відправлень (посилок). ОСОБА_1 і ОСОБА_2 рівномірно розподілялися господарські витрати та витрати в побуті, що підтверджується відсутністю заборгованостей перед компетентними органами житлового господарства. За вказаних обставин, заявник змушена звернутися до суду із заявою.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні брата до смерті останнього, оскільки РТЦК та СП відмовив їй у прийнятті документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю брата.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.

При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

В абзаці першому частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Про необхідність встановлення вказаних обставин, як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання їй братом матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, а також доказів проживання разом із ОСОБА_2 однією сім`єю, починаючи з січня 2021 року, зокрема, доказів наявності між ними взаємних прав та обов`язків, ведення із загиблим братом спільного господарства, наявності спільних витрат, участі у витратах з утримання житла у цей період, його ремонту тощо.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що надані ОСОБА_1 докази не є безспірним підтвердженням її спільного проживання однією сім`єю з рідним братом ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_6 , надання ним коштів на утримання будинку та ведення господарства, а також факту надання їй братом матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Комова Олега Геннадійовича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова