У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

Справа №338/111/26

Провадження №2/338/408/26

03 лютого 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Остапишин І.Р.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

До Богородчанського районного суду, через систему "Електронний суд", звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою про усунення від права спадкування за заповітом та із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його та відповідача батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1

(1/3 частка), яка розташована в АДРЕСА_2 та рахунків у банках: АТ КБ "ПриватБанк", АТ "Укрексімбанк", АТ "Райффайзен Банк" та АТ "Ощадбанк".

Після смерті батька, позивач дізнався про наявність заповіту, посвідченого 20 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу

Кучак Н.В., відповідно до якого усі грошові кошти в усіх банках та фінансових установах спадкодавець заповів його брату та відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що бажання батька передати всі грошові кошти у всіх банках та фінансових установах відповідачу є нелогічним, оскільки доручення на розпорядження цими коштами батько надав йому, що свідчить про його бажання передати кошти на розпорядження саме позивачу.

Окрім того, позивач просив врахувати, що до моменту смерті батька відповідач

будь-якої допомоги (ні матеріальної, ні затрат часу) по догляду за перестарілим батьком не надавав, мотивуючи це тим, що він живе за кордоном, а позивач живе з батьком, тому має доглядати його, і за це він отримає батьківську спадщину. Однак в подальшому виявилося, що відповідач планував обман з метою заволодіння коштами заробленими багаторічною працею (протягом майже 20 років) спільно спадкодавцем та позивачем торгівлею на базарі, а також особистими коштами спадкодавця та особистими коштами позивача. Враховуючи, що відповідач, не доглядав батька, не надавав йому допомоги, позивач просить усунути відповідача від спадкування, на підставі ст. 1224 ЦК України.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що після відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом можуть бути здійсненні нотаріальні дії щодо оформлення спадщини на користь відповідача. Отримавши в порядку спадкування право власності на грошові кошти, відповідач може розпорядитися ними на власний розсуд, що в свою чергу унеможливить та ускладнить в подальшому виконання рішення суду.

Просить суд заборонити приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. проводити нотаріальні дії щодо видачі будь-яким спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину після спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) констатовано, що "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 , посилається на те, що відповідач ухилявся від піклування за померлим ОСОБА_3 , не надавав допомоги останньому та вчиняв умисні дії, які не дали спадкодавцю можливості скасувати або змінити заповіт, тому наявні підстави для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, предметом даного позову є усунення відповідача від права на спадкування за заповітом.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована заявником тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки відповідач отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - грошові кошти, може розпорядитись ними на власний розсуд, що може привести до порушення прав позивача та унеможливить ефективне виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У заяві про забезпечння позову заявник просить забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. проводити нотаріальні дії щодо видачі будь-яким спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину після спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

В ході розгляду заяви встановлено, що заявником належним чином не обґрунтовані підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову, не надано доказів об`єктивного існування ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси заявника будуть порушені.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що можуть створити перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтування заяви фактично зводиться до припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі, що не допускається процесуальним законом. У свою чергу, твердження заявника про потенційну можливість утруднення чи неможливості виконати судове рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також, належних доказів відкриття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та реєстрації спадкової справи приватним нотаріусом Кучак Н.В. матеріали справи не містять, водночас до позовної заяви від 28 січня 2026 року про усунення від права на спадкування за заповітом долучена копія заповіту, з якої неможливо прочитати текст ( а.с.11).

До позовної заяви від 28 січня 2026 року позивачем ОСОБА_1 додано копію витягу №38675936 про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи за номером 56672266 приватним нотаріусом Кучак Н.В., де вказано спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Крім того, суд зауважує, що питання видачі свідоцтва про право на спадщину регулюється Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Так, частиною 4 статті 42 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділ І та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року (видача свідоцтв про право на спадщину), за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

З огляду на викладене, питання про зупинення нотаріальної дії може бути вирішено нотаріусом самостійно за наявності даних про пред`явлення позову до суду.

Отже, позивач не позбавлений можливості в позасудовому порядку звернутись до нотаріуса з письмовою заявою про зупинення видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. проводити нотаріальні дії щодо видачі будь-яким спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину після спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання судовим рішенням законної сили, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач не позбавлений права звернутись до нотаріальної контори із відповідною заявою про зупинення вчинення нотаріальної дії, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з отримання її копії.

Суддя Богородчанського

районного суду Л.Я.Рибка