Справа № 466/8207/24 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/795/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

Секретар Іванова О.О.

з участю:адвоката Райхеля Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №466/8207/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» про розірвання договору та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», в якому просить суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ухвалити рішення, яким розірвати договір на туристичне обслуговування №192853 від 08.02.2022, який укладений між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) турист (замовник), з одного боку, та ФОП ОСОБА_2 (турагент), що діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм «TUI Ukraine» (туропертор), та стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором на туристичне обслуговування №192853 від 08.02.2022 у розмірі 40100 грн., інфляційних втрат у розмірі 13914,70 грн., 3 % річних у розмірі 2923,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.02.2022 між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) турист (замовник), з одного боку, та ФОП ОСОБА_2 (турагент), що діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм «TUI Ukraine» (туроператор), на підставі Агентського договору №8354-20/ЛЬВ по реалізації туристичних продуктів від 17.09.2020 року, було укладено договір на туристичне обслуговування №192853.

Згідно Додатку № 1 до Договору на туристичне обслуговування (Лист Бронювання/програма туристичного обслуговування) № договору 192853 від 18.02.2022 року, туристична подорож мала здійснюватися у складі двох осіб ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_5 : деталі замовлення: країна «Egypt», курорт «Sharm-El-Sheikh, готель «FUN&SUN FAMI Albatros Palace 5*», термін туру з «25.02.2022 по 05.03.2022»; загальна вартість туристичного продукту в гривні згідно із цим Договором становить суму у розмір 40 100,00 грн., яку позивач оплатила , що стверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 97429 в 08.02.2022 року та №97540 від 09.02.2022 року та фіскальних чеків.

Зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, який триває досі, вона не може скористатися послугами з туристичного обслуговування, тому, оскільки нею було сплачено кошти за туристичне обслуговування у повному обсязі, яким вона не скористалася, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Оскаржуваним рішенням суду у задоволені позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення оскаржила позивачка ОСОБА_6 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалено з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд першої інстанції не встановив куди поділись сплачені нею кошти. Стверджує, що турагентом та туроператором допущено істотне порушення умов договору та Закону України «Про туризм» , внаслідок чого вона значно мірою була позбавлена того на що розраховувала при його укладенні. Вважає помилковим висновок суду про те, що відповідач з свого боку вчинив дії щодо надання послуг за укладеним договором на туристичне обслуговування, оскільки позивач отримала листа бронювання/програмою туристичного обслуговування. Зазначає, що укладення договору без належного виконання та отримання коштів у повному обсязі без їх перерахунку (часткового перерахунку) туроператору не являється належним способом виконання договірних зобов`язань перед туристом. Звертає увагу, що кошти в сумі 40100,00 грн. нею були сплачені безпосередньо турагенту, який доказів їх перерахунку (часткового перерахунку) туроператору не надав. Саме з цих підстав позивачем і було заявлено у позові про солідарний обов`язок відповідачів. Процесуальні порушення полягали у тому, що відзив поданий з порушенням встановленого строку, однак суд взяв його до уваги, а також те, що суд самостійно збирав докази, зокрема посилався на те, що на сайті туроператора було опубліковано повідомлення про те, що у зв`язку з веденням воєнного стану та закриттям повітряного простору всі рейси Туроператора скасовані. Також безпідставним є посилання суду на лист ТПП від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, оскільки у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що зазначений лист не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідно суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс - мажорні обставини. З врахуванням зазначеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ФОП ОСОБА_2 -адвоката Райхеля Р.П. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

08.02.2022 між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який дів від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE на підставі агентського договору №8354-20/ЛЬВ від 17.09.2020, було укладено договір на туристичне обслуговування №192853, за умовами якого туроператор зобов`язався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язався на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх (п. 2.1 договору №192853 від 08.02.2022).

Пунктом 3.2.8 договору №192853 від 08.02.2022 передбачено, що у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, він зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Згідно з п.3.4.11 турист (замовник) зобов`язується оплатити Туроператору через Турагента вартість замовленого турпродукту протягом строку, який вказаний в п.4.5 цього Договору.

Початком туристичного обслуговування вважається час вильоту літака міжнародного рейсу (п.4.3 договору №192853 від 08.02.2022).

Пунктом 5.11. договору №192853 від 08.02.2022 передбачено, що у випадку невиконання умов цього Договору з боку Туроператора, Турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Згідно з п.6.1., 6.2 договору №192853 від 08.02.2022 сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у відповідності до умов договору та чинного законодавства України. Туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг.

Пунктом 6.3. договору №192853 від 08.02.2022 передбачено, що Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати Туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від Туроператора.

Згідно з листом бронювання/програмою туристичного обслуговування, який є Додатком № l до договору №192853 від 08.02.2022 ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_8 обрали відпочинок у Єгипті, курорт Шарм ель Шейх, готель «FUN&SUN FAMI Albatros Palace 5*», термін туру з «25.02.2022 по 05.03.2022»; загальна вартість туристичного продукту в гривні згідно із цим Договором становить суму у розмір 40 100,00 грн., транспортне обслуговування авіа.

Як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордера № 97429 в 08.02.2022 року та №97540 від 09.02.2022 року та фіскальних чеків, ФОП ОСОБА_2 прийнято від ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), підстава: Замовлення туристичних послуг згідно Замовлення №192853 від 08.02.2022 року, сум у розмірі 16020,00 грн. та 24080,00 грн. Таким чином, позивачем ОСОБА_9 здійснено оплату туру у розмірі 40100 грн.

24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин в Україні запроваджено воєнний стан та з цього ж дня було закрите регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України.

24 лютого 2022 року Туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси Туроператора TUI скасовано, оперативна інформація буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

Листом від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив , що позивачем не доведено порушення відповідачами умов Договору на туристичне обслуговування.

Також суд вважав, що неможливість завершити надання відповідачем туристичних послуг в повному обсязі (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами (подіями непереборної сили) , оскільки з 05-30 год. 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який діє до цього часу. У зв`язку з введенням воєнного стану регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 24 лютого 2022 закрито. Враховуючи непрогнозовані події, що відбулись і відбуваються у зв`язку із повномасштабною військовою агресією, яка триває, і наслідками, які настають в результаті військових дій, виконати умови Договорів на туристичне обслуговування відповідачем було об`єктивно неможливим.

Колегія суддів, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України «Про туризм».

За змістом статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема, вартість туристичного обслуговування і порядок оплати, форма розрахунку.

Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що послуги за договором на туристичне обслуговування не були надані, а сплачені кошти їй не повернуто.

Загальновідомою є обставина, що у зв`язку із введенням Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану на всій території України із 05.30 год. 24 лютого 2022 року, який у подальшому було продовжено, затвердженого Законом України від 24.02.2022 N 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», повітряний простір над Україною був закритий, що унеможливило виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором на туристичне обслуговування №192853.

Разом з тим, сторони договору на туристичне обслуговування №192853 у пункті 3.2.8. договору передбачили обов`язок туроператора повернути усі сплачені туристом грошові кошти за туристичний продукт у випадку неможливості виконання умов, що викладені в листі бронювання.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем обов`язків, зазначених у листі бронювання, оскільки повідомлення на офіційному сайті туроператора про те, що всі рейси Туроператора TUI скасовано,є підтвердженням невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання туристичних послуг, який був укладений з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 8 статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Отже, відповідачі зобов`язані були повідомити позивача про неможливість виконання укладеного договору на туристичне обслуговування у зв`язку із введенням на території України воєнного стану і відповідно до зазначеної вище норми Закону України «Про туризм» це дає туристу право відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди тероператору (турагенту).

З наданих суду документів вбачається, що позивачем на виконання умов договору на туристичне обслуговування здійснена оплата двома платежами: 08.02.2022 року та 09.02. 2022 року у загальному розмірі 40100 грн.

Враховуючи, що туроператор не виконав умови договору, відповідно до положень пункту 3.2.8. договору він зобов`язаний повернути позивачу усі сплачені кошти.

Крім вищезазначеного, суд першої інстанції послався на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання туроператором умов договору, укладеного з позивачем.

Так, Торгово-промислова палата України у своєму листі від 28 лютого 2022 року вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у постанові від 22.09.2020, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з грошових коштів, які були сплачені позивачем за договором про надання туристичних послуг №5880924, оскільки послуги, передбачені договором, надані не були.

Щодо позовних вимог про розірвання договору на туристичне обслуговування, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено частиною четвертою статті 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово викладав висновок про те, що за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Отже, встановлення обставин закінчення строку дії договору, щодо якого заявлено позов про його розірвання, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про його розірвання, оскільки розірвання договору, строк дії якого закінчився, є неможливим як таке.

Виходячи з викладеного, обставини наявності/відсутності істотного порушення умов договору однією з його сторін не мають визначального характеру у вирішенні спору про розірвання договору, строк дії якого закінчився.

За обставинами даної справи, укладений 08 лютого 2022 року між ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_2 , що діяв від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» TM TUI UKRAINE на підставі агентського договору №8354-20/ЛЬВ від 17.09.2020, договір на туристичне обслуговування №192853, відповідно до п. 8.9 договору вступає в силу з моменту його підписання і діє до закінчення терміну туру.

Згідно із п. 1.4 розділу 1 договору «Визначення термінів» тур - це туристична подорож (поїздка) за визначеним маршрутом та строками, забезпечена комплексом туристичних послуг, які замовлялися туристом (бронювання, розміщення, харчування, транспортні послуги, рекреація, екскурсії тощо).

Згідно листка бронювання, тур мав розпочатись 25 лютого 2022 року та закінчитись 05 березня 2022 року.

Отже закінчення терміну туру 05 березня 2022 року є датою закінчення дії договору.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору лише в серпні 2024 року, тобто після закінчення строку дії цього договору, визначеного сторонами у пункті 8.9, відсутні правові підстави для його розірвання.

Щодо солідарного стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 як турагента та ТзОВ «ТТВК» як туроператора, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідальність за невиконання умов договору про туристичне обслуговування повинен нести туроператор, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_2 діяв як турагент від імені туроператора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на підставі агентського договору, тому у задоволенні позову в частині стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт,надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі суб`єкти туристичної діяльності), є:

- туристичні оператори (далі туроператори) юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

- туристичні агенти (далі турагенти), а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року між туроператором Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» та турагентом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено агентський договір по реалізації туристичних продуктів № 8354-20/Льв, за умовами якого турагент зобов`язується за винагороду надати туроператору послуги з реалізації турпродукту, а саме: але не виключно: страхування, послуги з перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезеннями і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції, екскурсії, реалізації мобільного зв`язку тощо) туристу шляхом укладення договору про надання туристичного продукту (туристичних послуг) від імені та за дорученням туроператора, а також здійснювати фактичні дії визначені умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.2.5 договору по реалізації туристичних продуктів № 8354-20/Льв від 17 вересня 2020 року турагент зобов`язаний укладати з кожним туристом від імені туроператора договір про надання туристичних послуг незалежно від обраного туристом способу подорожі (індивідуальний тур/груповий тур).

Згідно з п.6.10 договору по реалізації туристичних продуктів № 8354-20/Льв від 17 вересня 2020 року суми отримані Турагентом за продаж туристичного продукту згідно цього договору не є власністю Турагента.

Туроператор відповідає за виконання взятих на себе зобов`язань тільки за умови виконання Турагентом вимог чинного законодавства, в тому числі у сфері захисту прав споживачів (п. 8.4 договору по реалізації туристичних продуктів № 8354-20/Льв від 17 вересня 2020 року).

З матеріалів справи вбачається, що за замовлення туристичних послуг ОСОБА_11 туроператором Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» виписано рахунок № НОМЕР_1 на суму 36734 грн. (передплата 16000)(а.с.48,49)

Як оплату за туристичні послуги ОСОБА_12 перерахувала на банківський рахунок ФОП ОСОБА_2 40100 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера та фіскальними чеками від 08.02.2022 року на суму 16020.00 грн. та від 09.02.2022 року на суму 24080.00 грн. (а.с. 8).

Платіжними дорученнями № 9255 від 09 лютого 2022 року та № 9265 від 11 лютого 2022 року підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «ТТВК» 16000,00 грн. та 20733.00 грн., як оплату за туристичні послуги згідно з рахунком № НОМЕР_1 (а.с.65,66).

Статтею 25 Закону України «Про туризм» передбачено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику завдано збитків.

Оскільки саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК» зобов`язалося надати позивачці туристичні послуги та не виконало своїх зобов`язань та матеріалами справи стверджується, що саме ТзОВ «ТТВК» отримало сплачені позивачкою кошти в розмірі 36733,00 грн. підстав стягнення таких з ФОП ОСОБА_2 немає.

Суд зазначає, що відповідно до агентського договору №8354-20/Льв ФОП ОСОБА_2 лише надавав Туроператору послуги з реалізації Турпродукту шляхом укладення Договору про надання туристичного продукту (туристичних послуг) від імені та за дорученням Туроператора. Турагент виконав покладені на нього обов`язки, зокрема реалізував туристичний продукт шляхом укладення з позивачкою договору про туристичне обслуговування від імені Туроператора, тому підстав для стягнення коштів з Турагента ФОП ОСОБА_2 в розмірі 3367,00 грн. немає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних.

Статтею 625 ЦК України визначено правові наслідки порушення грошового зобов`язання.

Так, за приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача ТОВ «ТТВК» на користь позивачки 36733 грн. 00 коп., тому, виходячи із періоду прострочення з 25 лютого 2022 року(день початку туру) по 07 серпня 2024 року(день звернення до суду) розмір трьох процентів річних від вказаної суми становитиме 2697грн. 31коп., а розмір інфляційних втрат за цей період 12772грн. 24 коп.

Згідно з частиною 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а апеляційна скарга та позовна заява підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 3 028 грн (1 211, 20 грн + 1816, 80 грн).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2 ; 379 ч.1 п.1,3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» () на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) 36734,00 грн. (тридцять шість тисяч сімсот тридцять чотири грн. о окоп.) заборгованості за договором на туристичне обслуговування №192853 від 08 лютого 2022 року , індекс інфляції у розмірі 12 772,24 грн.(дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 24 коп.), 3% річних в розмірі 2697,31 грн.(дві тисячі шістсот дев`ягосто сім грн. 31 коп.), а всього 52202,55 грн. (п`ятдесят дві тисячі двісті дві грн.55 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» () в дохід держави судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.(три тисячі двадцять вісім грн.00 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 січня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра