Справа № 128/944/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2026 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Нога Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,-
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Куций Р.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
Позовна заява, що подана у новій редакції на виконання вимог ухвали суду від 25.03.2025 про залишення позову без руху, обґрунтована наступним.
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають з 12.10.1997 у шлюбі. За час шлюбних відносин із відповідачем ОСОБА_2 вони вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет, придбали майно, зокрема транспортні засоби, які були зареєстровані за відповідачем.
Позивачка звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя та судом відкрито провадження у справі №128/3119/23. За клопотанням позивачки у цій справі було витребувано докази з ТСЦ, з яких стало відомо, що з переліку майна зазначеного в позовній заяві відповідачем було відчужено та перереєстровано іншим особам такі транспортні засоби:
Вважає дані договори купівлі-продажу транспортних засобів, які є спільним сумісним майном подружжя, без письмової згоди одного із них, є недійсними.
З огляду на вищевикладене, просить визнати недійсними правочини укладені із покупцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо вказаних транспортних засобів та скасувати державну реєстрацію на вказані транспортні засоби за відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 62-66).
Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення (а.с. 58).
Ухвалою суду від 31.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів (а.с. 73-74).
Ухвалою суду від 03.06.2025 задоволено клопотання представнкиа позивачки про витребування доказів (а.с. 132-133).
Ухвалою суду від 17.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 160).
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Куций Р.А. не з`явилися, представником подано до суду заяву, в якій він просив розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Окрім того, вказав, що на даний час всі спірні транспортні засоби фактично перебувають у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_2 , інші відповідачі заперечень по справі не подавали, оскільки фактично їх права не порушувалися, реально кошти за відчужені транспортні засоби вони продавцю не передавали. Ймовірно, що відповідачі не цікавляться даною справою з тих причин, що будь-яке рішення у справі не вплине на їх права та інтереси (а.с. 185, 186).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 181, 182), в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи у їх відсутність або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачами у визначений судом строк до суду не подано.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Направлена судом судова повістка повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи.
Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Під час розгляду справи по суті судом було встановлено наступні обставини.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 12.10.1997 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №58. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 53).
Відповідно до копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_10 (а.с. 69), серії НОМЕР_11 (а.с. 70), серії НОМЕР_12 (а.с. 71), серії НОМЕР_13 (а.с. 72) транспортні засоби: марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_4 ; марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 ; марки «MAN TGX 18.480», д.н.з. НОМЕР_8 ; марки «Ozgul GA10», д.н.з. НОМЕР_6 , зареєстровані, відповідно, 25.03.2022, 23.12.2017, 19.02.2019, 20.03.2018 за ОСОБА_2 .
З копії договору комісії №8557/23/000218 від 08.08.2023 (а.с. 79-зворот 80) вбачається, що ТОВ «Етерія-Автолюк» та ОСОБА_2 уклали даний договір, відповідно до якого комісіонер за дорученням комітетнат зобов`язався за комісійну плату здійснити правочини щодо продажу транспортного засобу марки «Renault K 460.44», 2013 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 .
08.08.2023 ОСОБА_2 було передано ТОВ «Етерія-Автолюкс» по акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером №8557/23/000218, транспортний засіб «Renault K 460.44», 2013 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на виконання умво договору комісії №8557/23/000218 від 08.08.2023 (а.с. 81).
Також, 08.08.2023 проведено огляд транспортного засобу та складено Акт технічного стану №8557/23/000218, відповідно до якого відсоток зносу становить 52%, ціна продажу 5000,00 грн. (а.с. 81-зворот).
09.08.2023 між ТОВ «Етерія-Автолюкс» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8557/23/000218, відповідно до якого покупцем ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки «Renault K 460.44», 2013 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 , за ціною 5000,00 грн. за домовленістю сторін договору (а.с. 78-зворот 79).
Також 09.08.2023 сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу - ТОВ «Етерія-Автолюкс» та ОСОБА_3 було підписано Акт приймання передачі вказаного транспортного транспорту (а.с. 80-зворот) та складено акт огляду реалізованого транспортного засобу (а.с. 78).
На а.с. 82 міститься інформаційна картка транспортного засобу марки «Renault K 460.44», 2013 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
З копії договору комісії №8557/23/000217 від 08.08.2023 (а.с. 84) вбачається, що ТОВ «Етерія-Автолюк» та ОСОБА_2 уклали даний договір, відповідно до якого комісіонер за дорученням комітетнат зобов`язався за комісійну плату здійснити правочини щодо продажу транспортного засобу марки «BMW X5», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 .
08.08.2023 ОСОБА_2 було передано ТОВ «Етерія-Автолюкс» по акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером №8557/23/000217, транспортний засіб «BMW X5», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , на виконання умов договору комісії №8557/23/000217 від 08.08.2023 (а.с. 86).
Також 09.08.2023 сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу - ТОВ «Етерія-Автолюкс» та ОСОБА_3 було підписано Акт приймання передачі вказаного транспортного транспорту (а.с. 85-зворот) та складено акт огляду реалізованого транспортного засобу (а.с. 82-зворот).
З копії договору комісії №8282/23/002045 від 08.08.2023 (а.с. 117) вбачається, що ТОВ «Любовський» та ОСОБА_2 уклали даний договір, відповідно до якого комісіонер за дорученням комітетнат зобов`язався за комісійну плату здійснити правочини щодо продажу транспортного засобу марки «OZGUL GA10 Н/ПР-САМОСКИД-Е», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_15 , д.н.з. НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 .
08.08.2023 проведено огляд транспортного засобу та складено Акт технічного стану №8282/23/002045, відповідно до якого відсоток зносу становить 49%, ціна продажу 5000,00 грн. (а.с. 116, 116-зворот).
09.08.2023 між ТОВ «Любовський» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8282/23/002045, відповідно до якого покупцем ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки «OZGUL GA10», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_15 , д.н.з. НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 , за ціною 5000,00 грн. за домовленістю сторін договору (а.с. 115).
На а.с. 118 міститься інформаційна картка транспортного засобу марки «OZGUL GA10», тип транспортного засобу напівпричіп, 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_15 , д.н.з. НОМЕР_6 .
З копії договору комісії №8282/23/002046 від 08.08.2023 (а.с. 147) вбачається, що ТОВ «Любовський» та ОСОБА_2 уклали даний договір, відповідно до якого комісіонер за дорученням комітетнат зобов`язався за комісійну плату здійснити правочини щодо продажу транспортного засобу марки «MAN TGX 18.480», 2011 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_16 , д.н.з. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 .
08.08.2023 представнкиами комісіонера у присутності комітента ОСОБА_2 проведено огляд транспортного засобу та складено Акт технічного стану №8282/23/002953, відповідно до якого відсоток зносу становить 36%, ціна продажу 5000,00 грн. (а.с. 145).
09.08.2023 між ТОВ «Любовський» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8282/23/002046, відповідно до якого покупцем ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки «MAN TGX 18.480», 2011 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_16 , д.н.з. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 , за ціною 5000,00 грн. за домовленістю сторін договору (а.с. 150-151).
09.08.2023 покупцем ОСОБА_4 та комісіонером було складено Акт огляду реалізованого транспортного засобу марки «MAN TGX 18.480», 2011 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_16 , д.н.з. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 (а.с. 149).
Дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності, правочин щодо відчуження автомобіля виходить за межі дрібного побутового, а тому письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.
Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості.
Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 року (справа №726/1606/17, провадження №61-3533св19).
Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Виходячи, із досліджених матеріалів справи, спірні транспортні засоби були придбані подружжям під час перебування у зареєстрвоаному шлюбі, а отже є їхньою спільною сумісною власністю і кожна зі сторін має рівні права на них.
Будь-яких доказів того, що спірні транспортні засоби були придбані за особисті кошти відповідачем не надано суду та із зустрічними позовними вимогами про визнання цих транспортних засобів особистою власністю відповідач ОСОБА_2 не звертався.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Так, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивачки про відсутність її письмової згоди на укладення договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів.
Разом із тим, згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину.
Водночас, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину.
З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду, зроблені у постанові 23.12.2020 при розгляді справи №726/1606/17, відповідно до яких: «доводи касаційної скарги про те, що судами не наведено доказів про те, що відповідачі при укладенні спірного договору купівлі-продажу діяли недобросовісно є необґрунтованими, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору».
Таким чином, оскільки спірні транспортні засоби набуті за спільні кошти під час перебування сторін у справі ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у зареєстрованому шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю, суд доходить висновку, що неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України і є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів відповідно до статей 203, 215 ЦК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки ОСОБА_1 в рівних частках підлягають стагненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1937,92 грн., а саме по 645,97 грн. з кожного.
Відповідно до ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 3, 15, 16, 181, 183, 190, 316, 317, 319, 321, 331, 365, 368, 376 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 102, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №8557/23/000218 від 09.08.2023 року транспортного засобу «Renault» модель «K 460.44», 2013 року випуску; VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 ; д.н.з. НОМЕР_2 , укладений між ТОВ «Етерія-Автолюкс» та ОСОБА_3 .
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу «Renault» модель «K 460.44», 2013 року випуску; VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , за ОСОБА_3 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №8557/23/000217 від 09.08.2023 року транспортного засобу «BMW» модель «X5», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , укладений між ТОВ «Етерія-Автолюкс» та ОСОБА_3 .
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу «BMW» модель «X5», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_3 , за ОСОБА_3 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №8282/23/002045 від 09.08.2023 року транспортного засобу напівпричепу «OZGUL» модель «GA10», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_15 , д.н.з. НОМЕР_6 , укладений між ТОВ «Любовський» та ОСОБА_4 .
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу напівпричепу «OZGUL» модель «GA10», 2018 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_15 , за ОСОБА_4 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу №8282/23/0020465 від 09.08.2023 року транспортного засобу «MAN» модель «TGX 18.480», 2011 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_16 , д.н.з. НОМЕР_8 , укладений між ТОВ «Любовський» та ОСОБА_4 .
Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу «MAN» модель «TGX 18.480», 2011 року випуску, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_16 , за ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 645,97 грн. з кожного, а всього 1937,90 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Сторони по справі:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_17 , мешканка АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_18 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_19 , мешканка АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_20 , мешканець АДРЕСА_3 .

Суддя Шевчук Л.П.