Харківський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року

Селище Покотилівка Харківської області

Справа №635/8670/20

Провадження №2/635/2432/2026

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карасави І.О.,

секретаря судового засідання Дерелюк К.О.,

учасники справи:

позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»,

представник позивача Погрібна Тетяна Сергіївна,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

УСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, яку в подальшому було уточнено.

У позовній заяві ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» просить стягнути з відповідачів суму основного боргу у розмірі 19 896,20 грн, три проценти річних 1 435,01 грн, інфляційні втрати 4 184,21 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за яким відповідачам здійснювалось газопостачання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачами своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість, яка за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2019 року склала 25 515,42 грн та не погашена станом на момент подання позову до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2024 року вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Карасави І.О.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13.12.2023 цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання було направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2024 року цивільну справу було прийнято в провадження судді Карасави І.О., призначено судове засідання.

Представник позивача Погрібна Т.С. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги.

13 грудня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про застосування строку позовної давності по справі.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в яких зазначає, що він не вважає себе належним відповідачем по справі, оскільки він не є власником зазначеного буд. АДРЕСА_2 . Також зазначив, що окрім цього, він фактично не користується зазначеним майном, також він не зареєстрований в будинку, з 2012 року у будинку проживає його колишня дружина ОСОБА_2 , він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Також відповідача зазначає, що ТОВ «Харківгаз збут» звернулось до суду з позовом 22.12.2020. У позові позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за комунальні послуги з 31 травня 2017 року по 30 листопада 2020 року, тому наявні підстави для застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилась, про причини неявки до суду не повідомила, була повідомлена про дату та час судового засідання належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» з 01 липня 2015 року функції постачання та розподілу природного газу розділені.

Оператором газотранспортної системи є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із розподілу природного газу на користь третіх осіб (замовників).

Постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із постачання природного газу (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»).

Відповідно до пункту 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРС споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділ VІ кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачем було офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» №156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VІ кодекс ГРС договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 «Правил постачання природного газу» підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189VIII від 02 квітня 2020 року послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. Пункт 5 частини 2 статті 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками- і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватись документально.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція міститься у Постанові ВСУ від 20 квітня 2016 року, справа №6-2951 цс 15, також аналогічна позиція висвітлена в Ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року у справі №212/4917/15ц.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами на підставі публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

АТ «Харківгаз» відповідно до Постанов НКРЕКП зокрема, №789 від 13 березня 2015 року, №2284 від 08 вересня 2015 року, №809 від 19 червня 2017 року в контексті обставин даної справи проводить господарську діяльність з розподілу природного газу на території Харківської області, тобто, є Оператором ГРМ.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ необхідних для нього об`ємах, а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строку та порядку, що визначені договором.

Таким чином судом встановлено, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» надає послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки по особовому рахунку споживача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідачі на момент виникнення заборгованості були споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки про заборгованість за природний газ перед ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», судом встановлено, що заборгованість(основний борг за період з 31 травня 2017 року по 30 листопада 2020 року) склала 19 896,20 грн, сума трьох процентів річних 1 435,01 грн, інфляційні втрати 4 184,21 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 липня 2021 року №267832774 вбачається, що право власності на житловий будинок та господарській будівлі і споруди, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року по справі №635/2263/15-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задовольнити повністю. В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 310,20 кв.м., житловою площею 135,90 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 . В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_1 , право власності на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD MT Invit», державний номерний знак НОМЕР_2 . В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок, загальною площею 54,70 кв.м., житловою площею 24,90 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок, загальною площею 349,80 кв.м., житловою площею 133,85 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 , право власності на автомобіль марки Hyundai Galloper 2.5 TD державний номер НОМЕР_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати з судового збору в розмірі 3 654,00 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя було відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року було скасовано в частині визнання права вланості за ОСОБА_1 на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD MT Invit», державний номерний знак НОМЕР_2 та в задоволенні позову в цій частині було відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Постанова набрала законної сили 01 квітня 2019 року.

Постановою Верховного суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року у нескасованій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року було залишено без змін. Постанова набрала законної сили 18 грудня 2019 року.

Також, Верховним судом було встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживає у будинку АДРЕСА_1 . Придатними для проживаня є будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , які фактично є одним домоволодінням.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи(Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 версеня 2015 року за №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 був споживачем послуг з газопостачання, та заборгованість за несплату послуг з газопостачання за період з 31 травня 2017 року по 01 квітня 2019 року, не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду, що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

ОСОБА_2 також є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою та заборгованість за несплату послуг з газопостачання за період з 31 травня 2017 року по 30 листопада 2020 року, яка склала 19 896,20 грн є не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду, що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що з моменту набрання рішення законної сили, а саме з 01 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 не є власником, та відповідно користувачем послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює нарахування та стягнення платежів солідарно з відповідачів, зазначених у позові, в період після 01 квітня 2019 року. Ураховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів суми заборгованості, за період після 01 квітня 2019 року.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження погашення відповідачами станом на момент розгляду справи суми основного боргу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення солідарно з відповідачів суми заборгованості за договором постачання природного газу в період з 31 травня 2017 року по 01 квітня 2019 року.

Водночас, розглядаючи заяву представника відповідача, щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі №6-1457цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших(невизнаних) частин платежу». Аналіз змісту частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України дає підстави для висновку, що переривання перебігу строку позовної давності є можливим виключно в його межах(загальний строк 3 роки), а не після спливу позовної давності чи поза її межами.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд зазначає, що позов до суду був поданий 22.12.2020 та з урахуванням трирічного строку позовної давності, згідно відомостей нарахувань та оплати за послуги газопостачання за період з 22.12.2017 по дату подання позовної заяви 22.12.2020 сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 16 092,68 грн.

Сума заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів, з урахуванням трирічного строку позовної давності за період з 22.12.2017 по дату коли відповідачі спільно були співласниками квартири та користувачами газопостачання 01.04.2019, яка підлягає стягненню становить 16 092,68 грн.

Частинами 3, 4 ст. 267ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи відсутність доказів на підтвердження погашення відповідачами станом на момент розгляду справи суми основного боргу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за послуги з газопосточання у розмірі 16 092,68 грн.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційні втрати

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК.

З довідки про нарахування інфляційних втрат та трьох проценти річних, наданої Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , абонентський особовий рахунок № НОМЕР_1 за період з травня 2017 по листопад 2020 заборгованість три проценти річних становить 1 435,01 грн, інфляційні втрати становлять 4 184,21 грн.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, щодо наявності у відповідачів за період з грудня 2017 по квітень 2019 року грошового зобов`язання щодо сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У цій частині позовні вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів, з урахуванням трирічного строку позовної давності за період з грудня 2017 по квітень 2019 року трьох процентів річних у розмірі 376,97 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 221,00 грн підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

Згідно платіжного доручення №396 від 14 грудня 2020 року, позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 457,32 грн.

На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з 22.12.2017 по 01.04.2019 у розмірі 16 092,68 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» суму інфляційного збільшення боргу за спожиті комунальні послуги з газопостачання за період з 22.12.2017 по 01.04.2019 у розмірі 1 221,00 гривень та три процентів річних від простроченої суми боргу за спожиті комунальні послуги з газопостачання у розмірі 376,97 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» судові витрати у розмірі 1 457,32 гривень в рівних частках.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», , місцезнаходження: 61093, м. Харків, вул. Болбочана Петра, буд.54.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Суддя І.О. КАРАСАВА