Справа № 487/6765/25
Провадження № 2/487/352/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

11.09.2025 представник АТ «Сенс Банк» Гірчак А.М., шляхом формування у системі «Електронний суд», звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №631716138 від 08.07.2021 року у розмірі 46236,63 грн., з яких: 6472,12 грн. прострочене тіло кредиту; 18720,38 грн. відсотки за користування кредитом, 21044,13 грн. тіло кредиту. Також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 08 липня 2021 року ОСОБА_1 , через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулась до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Банк прийняв пропозицію відповідачки. Зважаючи на приписи ст. 633, 634, 639 ЦК України та ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію" між банком та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», яку підписано позичальником шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора.

Також зазначив, що за умовами договору банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 26000 грн. зі сплатою фіксованою процентної ставки 37 % річних, а відповідачка зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах.

В свою чергу, ОСОБА_1 порушила зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 46236,63 грн., з яких 6472,12 грн. - прострочене тіло кредиту, 18720,38 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 21044,13 грн. тіло кредиту.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором 46236,63 грн., з яких 6472,12 грн. - прострочене тіло кредиту, 18720,38 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 21044,13 грн. тіло кредиту. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 25.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

03.10.2025 року, представником відповідача адвокатом Захар`євою Я.В. подано Відзив сформований в системі «Електронний суд», відповідно до якого у задоволенні позову просила відмовити. Зазначивши, що до позовної заяви не було надано жодного документу, який був би підписаний відповідачем за допомогою електронного чи власноручного підпису та в якому відповідач висловлював би волевиявлення щодо укладення кредитного договору, погоджувався би з певним розміром кредиту, відсотків, порядком та строками повернення кредиту тощо, що свідчить про відсутність укладеного кредитного договору між сторонами.

Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписаний з боку відповідача також надано не було. До суду не було надано жодного письмового чи електронного документа, в якому відповідач пропонував би банку укласти кредитний договір на певних умовах.

Єдиний документ, наданий позивачем, який підписаний нібито з боку відповідача є довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, докази підписання навіть цієї довідки позивачем надано не було. Одноразовий Ідентифікатор вказаний у довідці про ідентифікацію та у довідці про систему гарантування вкладів фізичних осіб відрізняються. Зокрема, з довідки про ідентифікацію АТ «Сенс Банк» вбачається, що акцепт договору позичальником здійснено (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового Ідентифікатора) за номером 0843, проте згідно Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, підписом споживача вказано: 0723.

Крім того, загалом, ознайомлення з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, доданої до позовної заяви, не свідчить про укладення договору про відкриття відновлюваної кредитної лінії та дотримання його форми, оскільки в довідці не відбувається фіксація волі сторін про укладення договору та щодо його змісту. Довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб неселише інформаційний характер щодо умов відшкодування коштів в розміру вкладів фізичних осіб, у випадку ліквідації банку.

Крім того, довідка про ідентифікацію, яка була додана до позовної заяви та підписана фахівцем АТ «Сенс Банк», не є достовірним доказом саме укладення кредитного договору. Односторонні твердження працівника банку у довідці про те, що Відповідач діяв в порядку укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також підписав угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, не доводять, що відповідач дійсно вчиняв ці дії та підписував угоду. В разі, якщо Відповідач підписав би угоду, банк зміг би безперешкодно надати її суду з підписом відповідача, проте такої угоди до суду надано не було.

Таким чином, позивачем не доведено укладення кредитного договору відповідачем і отримання ним кредитних коштів, а тому відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості із відповідача.

Враховуючи, що докази щодо існування письмового договору між позивачем та відповідачем щодо отримання кредитних коштів, конкретної домовленості щодо нарахування процентів та їх сплати за користування, у справі відсутні, підстав для стягнення нарахованих банком процентів також немає. При цьому, згідно виписки по рахунку, наданої Позивачем, всього різниця між видатками та надходженнями по картці складає 10898,35 грн., що також свідчить про те, що вимога про стягнення з відповідача 46236,63 грн. є не обґрунтованою.

Крім того, вказувала, що є необґрунтованою вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4200,00 грн., оскільки представник позивача на підтвердження понесених судових витрат не долучено докази оплати витрат, акт-прийому передачі наданих послуг, повноваження на здійснення представництва інтересів позивача адвокатом Гірчаком А.М..

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві вказував про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував.

Відповідач та її представник адвокат Захар`єва Я.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У відзиві представник відповідача зазначила про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - Угода). За допомогою підпису одноразовим ідентифікатором 0723 підписала Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, чим підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування.

До матеріалів позовної заяви долучено пропозицію на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Пропозиція підпису позичальника не містить.

12 серпня 2022 року рішенням загальних зборів змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими Відповідач активно користувалася, що підтверджується випискою по рахунку.

З виписки по особовому рахунку клієнта ОСОБА_1 №/0505 за період з 08.07.2021 року по 27.04.2025, підтверджено, що відповідач користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З копії розрахунку заборгованості наданої АТ "Сенс Банк" вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 46236,63 грн, з яких 6472,12 грн. - прострочене тіло кредиту, 18720,38 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 21044,13 грн тіло кредиту.

Так, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано лише копію Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, підписану відповідачем одноразовим ідентифікатором, Пропозицію на укладення угоди про обслуговування кредитної картки, яка підписана представником Банку та не містить підпису споживача та довідку про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами позивача, що вказані документи у своїй сукупності становлять Угоду обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та погодження усіх її істотних умов, у тому числі і по відсоткам за користування коштами. Згідно довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, відповідач підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування. Разом з тим, пропозиція на укладення угоди про обслуговування кредитної картки відповідачкою не підписана, а тому доказів, що саме такі умови кредитування, як зазначає позивач, у тому числі і відсотоків у розмірі 37% річних, були обрані та погоджені відповідачем, суду не надано.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачем не доведено, що між ним та відповідачем обумовлено у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та їх розмір, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають.

Крім того, розрахунок заборгованості містить дані про нарахування та сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування основної картки.

Так, за період з 08.07.2021 року по 27.04.2025 року нараховано та сплачено 1092,70 грн.

Разом з тим, долучені до позовної заяви документи не містять умови щодо нарахування комісії та її розмір.

Частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі N 496/3134/19 (провадження N 14-44цс21).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі N 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Отже, долучені докази не містять умов про нарахування комісії, не зазначено, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення позивачем будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять, як і не містить таких даних розрахунок заборгованості.

За таких обставин, суд констатує, що оскільки відповідачу нараховувалась плата за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому сплата цієї комісії повинна бути зарахована до сплати за тілом кредиту.

Можливість самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на незаконність нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування (зменшити визначений банком обсяг заборгованості на суми погашеної позичальником), відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 01 лютого 2023 року справа № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21).

За таких обставин, приймаючи до уваги викладене вище законодавство та правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зменшення заборгованості за тілом кредитув сумі 1092,70 грн (згідно розрахунку заборгованості: нараховано та сплачено комісії РКО).

Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 15505,35 грн., на підставі наступного розрахунку: 27788,35 грн (знято коштів за поточний період) - 11190 грн. (внесено коштів на рахунок відповідачем) - 1092,70 (нараховано та сплачено комісії РКО).

За такого, викладені у відзиві представником відповідачки обставини заслуговують на увагу та враховуються судом під час визначення суми яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Разом з тим, представником позивача, належним чином не спростовано факт фактичного отримання та користування ОСОБА_1 кредитними грошами, зокрема не надано витягу з карткового рахунку на спростування одержання грошових коштів у користування.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 33,53% (15505,35*100% /46236,63), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 812,23 грн..

Разом з тим, частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «Сенс банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс»; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК №001698.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, суд приймає до уваги норми ч.ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрать на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до п.1.1 договору №1006 від 28.01.2025 про надання послуг замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійснені від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та спонуканню до їх погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Винагорода виконавця та порядок розрахунків визначений сторонами в п. 3.1 договору №1006 від 28.01.2025, а також договір передбачає умови щодо передачі реєстру боржників за актом приймання-передачі в роботу виконавця за відповідними додатками.

Між тим, доказів на підтвердження прийняття реєстру боржників на підставі акту приймання-передачі та акту приймання-передачі наданих послуг за погодженими формами, як то передбачено умовами Договору, матеріли справи не містять.

Також не містять матеріли справи і доказів на підтвердження того, що адвокат Гірчак А.М., мав повноваження на здійснення представництва інтересів АТ «Сенс - Банк».

Крім того, представником позивача окрім договору №1006 від 28.01.2025 не додано жодного доказу який би свідчили про виконання зобов`язань по ньому, що позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір понесених витрат позивачем на правову допомогу та розглянути такі вимоги.

Враховуючи викладене та заперечення представника відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4200 грн. необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15505,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 812,23 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя: І.О. Притуляк