ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 січня 2026 року

м. Харків

справа № 644/10414/25

провадження № 22-ц/818/1505/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства Харківводоканал на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року у справі за заявою Комунального підприємства Харківводоканал про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за абонентське обслуговування та обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання та водовідведення у сумі 42 868,13 грн.,

в с т а н о в и в :

04 листопада 2025 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулось до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання: у сумі 26 172,27 грн та водовідведення: у сумі 14 300,09 грн за період з 01.06.2020 по 31.08.2025, за абонентське обслуговування: у сумі 1 155,57 грн за період з 01.06.2022 по 31.08.2025, за обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання: у сумі 648,18 грн та водовідведення: у сумі 592,02 грн за період з 01.06.2022 по 31.08.2025, а також стягнення суми сплаченого судового збору в розмірі 302,380 грн.

Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року КП ««Харківводоканал» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за абонентське обслуговування та обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання та водовідведення у сумі 42 868,13 грн, на підставі п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник заявника просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що строки, передбачені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжені на період дії карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, дію якої, неодноразово продовжено, зокрема, Постановою КМУ від 25.04.2023 року №383, до 30.06.2023 року. На думку представника, суд необґрунтовано відмовив у видачі судового наказу на підставі набуття чинності Законом України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, щодо поновлення та перебігу позовної давності, оскільки рішенням Конституційного суду України щодо дії законів у часі, передбачено, що неконституційний акт втрачає чинність з моменту ухвалення відповідного рішення суду, або пізніше. Тому вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, оскільки заборгованість відповідача за надані послуги, виникла до набуття чинності вказаного Закону №4434-ІХ від 14.05.2025, тобто, до 04.09.2025 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

На підставі ч.1 ст.369 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені стягувачем вимоги, виходять за межі позовної давності, оскільки період, за який стягувач просить стягнути суму заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, заявлені з 01.06.2020 року, а представник заявника звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 04.11.2025 року, тобто, поза межами строку позовної давності.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов, виходячи з того, що 04.09.2025 набув чинності Закон України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, щодо поновлення перебігу позовної давності. Вказаним законом внесено зміни до ЦК України, зокрема, з його перехідних положень виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строку позовної давності, а отже, перебіг строку, позовної давності від 04.09.2025, відновлено.

Суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення заявлені з 01.06.2020, а представник заявника звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 04.11.2025, тобто, поза межами строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 3 ст. 19 ЦПК України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до вимог ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, серед іншого, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, заявником визначено період заборгованості боржника: за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.06.2020 по 31.08.2025, за абонентське обслуговування за період з 01.06.2022 по 31.08.2025, за обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2022 по 31.08.2025.

Положеннями ст.ст.256,257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст.ст.253,254 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Разом з тим, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час.

Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-IX внесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема, до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

З урахуванням вказаного Закону України від 08 листопада 2023 року № 3450-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, зупинені на строк його дії.

Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025 року.

Таким чином, у період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2025 року, за який пред`явлено позов,

строки позовної давності були продовжені та зупинені, і звернення заявника із вказаною заявою 04 листопада 2025 року вчинено в межах строку позовної давності.

Суд першої інстанції на зазначене, уваги не звернув, у зв`язку із чим, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, у зв`язку з пропуском заявником строку позовної давності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є : неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Харківводоканал, задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року, скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова