Справа № 490/14/26
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м.Миколаєва Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики ,-

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла зазначена позовна заява, в якій позивачі просять :

- Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 385 950 (триста вісімдесят п?ять тисяч дев?ятсот п?ятдесят) гривень України, що еквівалентно 9 300 (дев?ять тисяч триста) доларів США за курсом НБУ на момент оплати за Договором N? 31-2024 від 27.11.2024, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виконання основного грошового зобов`язання.

- Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти у розмірі 514 600 (п?ятсої чотирнадцять тисяч шістсот) гривень України, що еквівалентно 12 400 (дванадцять тисяч чотириста) доларів США за курсом НБУ на момент оплати за Договором N? 30-2024 від 27.11.2024, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виконання основного грошового зобов?язання.

- Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошові кошти у розмірі 514 600 (п?ятсот чотирнадцять тисяч шістсот) гривень України, що еквівалентно 12 400 (дванадцять тисяч чотириста) доларів США за курсом НБУ на момент оплати за Договором N? 29-2024 від 27.11.2024, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виконання основного грошового зобов?язання.

Одночасно з подачею позову позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на наступні об`єкти :

1) Накласти арешт на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок літ. В-3 загальною площею 458.5 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01);

??2) Накласти арешт на 56/100 частки нежитлових приміщень закладу громадського харчування, об?єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , літ. Г-2 загальною площею 326.5 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01);

3) Накласти арешт на нежитлові приміщення заг. площею 153,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 3983648);

4) Накласти арешт на нежитлові приміщення закусочної за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 6221063);

5) Накласти арешт на нежитлові приміщення закусочної загальною площею 49,4 кв.м., росташованих на 1 поверсі в літ. Г-2 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 31830511).

6) Накласти арешт на грошові кошти у розмірі 1 415 150 (один мільйон чотириста п?ятнадцять тисяч сто п?ятдесят) гривень України на усіх банківських рахунках, відкритих на ім?я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що існує реальна загроза неможливості виконання рішення суду про стягнення грошових коштів позивачем, внаслідок чого незабезпечення позову в подальшому може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суддя вважає, що заява підлягає частковому задоволенню у звязку з наступними обставинами.

Відповідно до ч.5,6ст.153 ЦПК Українизалежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, вбачається, що за ОСОБА_4 дійсно зареєстровано право власності на частку у розмірі 56/100 нежитлового приміщення закладу громадського харчування, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 326,5 кв.м, опис: літер Г-2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6221063. Також за відповідачем також зареєстровано на праві власності інші об`єкти нерухомості, про які зазначають позивачі у заяві.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відчуження нерухомого майна автоматично стане підставою для включення інших осіб до складу спірних правовідносин, що може порушити права третіх осіб та ускладнить вирішення справи.

При задоволені заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, суддя враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на 56/100 частки нежитлових приміщень закладу громадського харчування, об?єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 326.5 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01), не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_4 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по цивільнійсправі № 381/4019/18.

Таким чином, суддя вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 56/100 частки нежитлових приміщень закладу громадського харчування, об?єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 326.5 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01) , які просить вжити позивачі, є співмірними із заявленими позовними вимогами та мають бути задоволені, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

Згідно ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, за замістом частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічного правового висновку дійшов ВС у своїй постанові від 24 лютого 2021 року справа № 755/5333/20.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Заявники у клопотанні про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

Сторона позивача просить суд накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , але до заяви не додано інформацію про реальну вартість такого нерухомого майна, оскільки ч.3 ст.150 ЦПК України наголошує на тому, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За такого, відсутність відомостей про вартість майна, на яке заявник просить накласти арешт, не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Виходячи з викладеного, з урахуванням принципів здійснення цивільного судочинства, а також з огляду на неможливість встановлення співмірності заявлених заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про накладання арештуна частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок літ. В-3 загальною площею 458.5 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01); на нежитлові приміщення заг. площею 153,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 3983648); на нежитлові приміщення закусочної за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 6221063); на нежитлові приміщення закусочної загальною площею 49,4 кв.м., розташованих на 1 поверсі в літ. Г-2 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 31830511).

Так, накладення арешту на об`єкт нежитлової комерційної нерухомості , загальною площею близько 200 кв.м. ( 56/100 часток від загальної площі в 356 кв.м.) , вартість якого поза розумним сумнівом ( жодних доказів на підтвердження вартсоті заявленої нерухомості позивачі суду не надали) не є меншою, ніж сума позовних вимог у 1 415 000 грн - належним чином забезпечує ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, саме в межах заявленої ціни позовних вимог .

Що стосується вимог про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1 415 150 (один мільйон чотириста п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень України, що знаходяться на всіх банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Заявником не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у відповідача грошових коштів у зазначеному розмірі, а також факт відкриття банківських рахунків та розміщення на них відповідних коштів.

При цьому сама лише вказівка на можливу наявність у відповідача грошових коштів без надання відповідних доказів не може вважатися достатньою підставою для застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту.

Також суд враховує вимоги співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам - про вже судом наведені мотиви ьа обгрунтування вище.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Згідно ч.1ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152, ст. 153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

??Накласти арешт на 56/100 частки нежитлових приміщень закладу громадського харчування, об?єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 326.5 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01, номер відомостей про речове право 4007252), які належать на праві власності ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного майна.

В задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.

Направити копію ухвали заявникові для пред`явлення до примусового виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Гуденко