Справа № 159/2373/23 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/175/26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ковельської міської ради про визнання в порядку спадкування права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , мотивуючи вимоги тим, що 1/5 частка цього будинку належала ОСОБА_2 (матері чоловіка позивачки), власником інших 4/5 частин будинку був рідний брат ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті брата ОСОБА_2 утримувала будинок, здійснила добудову, несла інші витрати, проте право власності за життя на належні брату 4/5 частки не зареєструвала.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син ОСОБА_4 (чоловік позивачки) отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку спірного житлового будинку. Упродовж тридцяти років позивач з чоловіком відкрито володіли усім будинком, добудували веранду і кухню, внаслідок чого площа будинку збільшилася. За життя чоловік не вчинив дій для реєстрації права власності на 4/5 частин будинку.

Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і враховуючи відсутність інших осіб, які б зареєстрували свої права на нерухоме майно, просила визнати за нею право власності в прядку спадкування на весь будинок.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28.11.2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08.05.2025 року рішення першої і апеляційної інстанції залишені без змін.

Суди встановили, що після смерті ОСОБА_3 , який був власником 4/5 частин житлового будинку, державний нотаріус 25.10.1985 року видав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння в рівних частках спадкоємцям ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , які не залучені до участі в справі як співвідповідачі, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовлено.

23.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023 у справі №159/2373/23 в частині визнання права власності на 1/5 частку спірного домоволодіння.

Вимогу про перегляд судового рішення обґрунтувала тим, що у липні 2025 року звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до осіб, перелічених у свідоцтві про право на спадщину за законом №3025 від 25.10.1985 року: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання свідоцтва частково недійсним.

Ухвалою від 24.09.2025 відмовлено у відкритті провадження до ОСОБА_6 у зв`язку з даними про його смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 вважає факт смерті ОСОБА_6 нововиявленою обставиною та такою, що істотно впливає на правильність судового рішення у справі №159/2373/23.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023 у справі №159/2373/23 за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Не погоджуючись з ухвалою суду заявника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що висновок суду є хибним і не відповідає матеріалам та обставинам справи, ухвала є незаконною, оскільки судом не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони по справі та їх представники, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,2,4,5 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Перегляд рішення за нововиявленими обставинами є спеціально встановленою процедурою і є можливим лише за умови наявності підстав для такого перегляду, встановлених ЦПК України.

Прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміну рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин, а також має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи.

Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а, вказала, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії»).

Такий підхід до перегляду судового рішення зумовлений принципом юридичної визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії», у справі «Желтяков проти України»).

Наведені позивачем ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового рішення обставини, а саме смерть ОСОБА_6 , не є тими фактами, які би вплинули на рішення суду, оскільки позивач при розгляді справи №159/2373/23 не реалізував своє право на залучення належних відповідачів.

У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 280/4/18).

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 був у переліку спадкоємців, які отримали право на частку у спірному житлі після смерті свого брата ОСОБА_3 , відтак у разі смерті ОСОБА_6 належними відповідачами у справі №159/2373/23 могли виступати його спадкоємці. У разі відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем дійсно могла бути Ковельська міська рада, проте у такому випадку підставою позову в цій частині могли слугувати обставини щодо набуття позивачем права на 1/5 частку майна після смерті ОСОБА_6 ..

Такі підстави позову не були предметом розгляду суду при розгляді первісного позову.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 обставини не є підставою для перегляду судового рішення у справі №159/2373/23, а можуть виступати предметом перевірки за новим позовом ОСОБА_1 ..

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, враховуючи, що такі висновки ґрунтуються на матеріалах справи та нормах законодавства.

Окрім того, слід зазначити, що наведені заявником обставини не можна кваліфікувати, як нововиявлені обставини в розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки вони не є нововиявленими, тобто такими, що не були і не могли бути відомі стороні у справі, натомість наведені заявником обставини фактично підтверджуються новими доказами, наданими на спростування позовних вимог, а не на підтвердження наявності нововиявлених обставин. Фактично заявник просить вийти за межі тих вимог, які були предметом розгляду та переоцінку доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи з урахуванням отриманих нових доказів, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововияленими обставинами відповідно до вимог ст. 423 ЦПК України.

У свою чергу, заявником не доведено, що підстави заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами обумовлені обставинами важливого та вимушеного характеру, які не були та не могли бути відомі під час розгляду справи. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто він втілює «право на суд», яке, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розпочати провадження в суді за цивільним позовом та отримати його вирішення (наприклад, п. 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», п. 50 рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 52 рішення у справі «Меньшакова проти України»).

У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням особою, яка подала апеляційну скаргу, чинного законодавства та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про не неповне з`ясування обставин справи, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року.

Головуючий

Судді