Справа № 645/601/26
Провадження № 4-с/645/8/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

29 січня 2026 р. м.Харків

суддя Немишлянського районного суду міста Харкова Сілантьєва Е.Є., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Підгірного Олексія Сергійовича, стягувач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та поновлення строку звернення до суду, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Підгірного Олексія Сергійовича, стягувач департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та поновлення строку звернення до суду, якою просила поновити строк звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця; визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Підгірного Олексія Сергійовича щодо відкриття виконавчого провадження № 79977897 від 13.01.2026.; скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 79977897 від 13.01.2026, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди; зобов`язати приватного виконавця припинити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 79977897 та стягнути з Відповідача судові витрати. В обґрунтування скарги зазначила на наступне: 13 січня 2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Підгірним О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79977897 на підставі постанови Львівської міської ради № ЛВ00943096 від 29.09.2025. Про існування зазначеного виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналася лише 22 січня 2026 року, коли відповідна інформація вперше відобразилась у мобільному застосунку «Дія». Жодних постанов, вимог чи повідомлень приватного виконавця до моменту відображення інформації в застосунку «Дія» ОСОБА_1 не отримувала. Постанова Львівської міської ради № ЛВ00943096 їй належним чином вручена не була, рекомендований лист було повернуто відправнику без вручення адресату. На момент надсилання кореспонденції ОСОБА_1 перебувала за межами України та не ухилялася від її отримання. З травня 2022 року ОСОБА_1 постійно проживає за межами України, а саме у Федеративній Республіці Німеччина, на підставі тимчасового захисту відповідно до § 24 Закону про перебування іноземців (Aufenthaltsgesetz). Заявниця зазначила, що у зв`язку з відсутністю належного вручення постанови Львівської міської ради № ЛВ00943096, така постанова не набула законної сили, що унеможливлює виникнення обов`язку зі сплати штрафу, початок перебігу строку добровільного виконання та пред`явлення її до примусового виконання. Протиправність дій приватного виконавця Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження може бути відкрито виключно на підставі виконавчого документа, що набрав законної сили. Але, приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження № 79977897, не перевірив факт набрання постановою законної сили, чим порушив вимоги законодавства та права заявниці. Всі ці обставини вимусили ОСОБА_1 звернутися до суду.

Вивчивши матеріали скарги суд приходить до наступного.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V КУпАП.

Зокрема, у статті 304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У статті 305 КУпАП передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями статей 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 подала скаргу на дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови № ЛВ00943096 від 29.09.2025 року Львівської міської ради.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що в разі оскарження дій чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідний спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки у справі, яка розглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії приватного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням постанови міської ради про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то вказана скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд роз`яснює заявниці її право звернутися до адміністративного суду з адміністративним позовом на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Підгірного Олексія Сергійовича, стягувач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та поновлення строку звернення до суду

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали

Повний текст ухвали виготовлено 29.01.2026 року.

Суддя Немишлянського районного

суду міста Харкова Е.Є. Сілантьєва