Номер провадження 4-с/754/4/26
Справа № 2-5957/11
У Х В А Л А

Іменем України

за результатами розгляду скарги

09 лютого 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.,

за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.,

за участю представника скаржника - адвоката Козирської Г.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту та заборони відчуження з усього його майна

стягувач публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал"

Суть та зміст вимог скарги

11 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 (надалі - Боржник, Скаржник ) звернулася до Суду зі скаргою. Ця скарга розглядається в порядку судового контролю за виконанням виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 16.04.2013 № 2- 5957/2011, виданого на виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2013 року.

Скаржник у скарзі просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), накладеного постановою державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бабенко О.О. НОМЕР_3 (НОМЕР_5) від 03.03.2015 року (запис в ДРРПНМ про реєстрацію обтяження №9693627), у зв`язку із закінченням виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-5957/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва 16.04.2013 року;

2. Скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), накладеного постановою державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бабенко О.О. НОМЕР_3 (НОМЕР_5) від 03.03.2015 року (запис в ДРРПНМ про реєстрацію обтяження №9693627), у зв`язку із закінченням виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-5957/2011, виданого Деснянським районним судом м. Києва 16.04.2013 року;

3. Скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), накладеного постановою державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бабенко О.О. НОМЕР_3 (НОМЕР_5) від 03.03.2015 року (запис в ДРРПНМ про реєстрацію обтяження №9693627), у зв`язку із закінченням виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-5957/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва 16.04.2013 року, в тому числі на: - квартиру загальною площею 42 кв.м., житлова площа 28,8 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; - земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташову в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:032:0030, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27; - житловий будинок садибного типу загальною площею 194,5 кв.м., житлова площа 139,9 кв.м. розташований в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27.

Викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги

У провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 про примусове стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" борг у розмірі 207361,94 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016).

Вказані виконавчі провадження були відкриті на підставі примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 16.04.2013 № 2- 5957/2011 про солідарне стягнення боргу. 28 лютого 2017 року Старший державний виконавець Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бабенко О.О. у вказаному виконавчому провадженні винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Арешт, накладений на все нерухоме майно старший державний виконавець Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бабенко О.О. не зняла, хоча пройшло майже 9 і строк пред`явлення виконавчого документу сплив, чим порушуються майнові права ОСОБА_1 .

06 жовтня 2025 року представник Боржника звернулась зі скаргою до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

03 листопада 2025 року представник Боржника засобами електронного зв`язку отримала відповідь на скаргу в інтересах ОСОБА_1 наступного змісту: "Згідно інформації наданої Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Відділ) та перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження, встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2013 № 2-5957/2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості у розмірі 207361,94 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016). Державним виконавцем 28.02.2017 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Надати більш детальну інформацію щодо виконання вищевказаного виконавчого провадження не вбачається можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Виконавче провадження на виконанні не перебуває вжити запитуваних дій не вбачається за можливе.

Скаржник стверджує, що посилання державного виконавця на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, не є законною підставою для відмови у винесенні постанови про зняття арешту, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження. Ураховуючи допущене державним виконавцем порушення щодо не зняття протягом тривалого часу (майже 6 років після завершення терміну для повторного пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання Стягувачем) арешту з майна боржників, спричинило порушення прав Скаржниці на мирне володіння та розпорядження їх майном.

Позиція державного виконавця та стягувача

Державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві та стягувач про розгляд скарги повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку судових повісток та ухвали до електронного кабінету в підсистемі "Електронний Суд".

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина друга статті 450 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги Суд відмовив у задоволенні скарги. Такого висновку Суд дійшов, виходячи з таких обставин та підстав:

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`явити позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19));

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у спеціальному порядку, передбаченому для цього законодавством, а не у позовному провадженні Такий підхід до застосування норм є усталеним і був передбачуваним для позивача (див. пункт 19.2. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справа № 541/1409/22 (провадження № 61-18020св23)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2013 № 2-5957/2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості у розмірі 207361,94 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016).

28 лютого 2017 року старший державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабенко Ольга Олександрівна у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 прийняла постанову про повернення виконавчого документу (виконавчий лист № 2-5957/2011, виданий Деснянським районним судом м. Києва 16.04.2013 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" борг у розмірі 207361,94 грн) у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів, на які можливо звернути стягнення. Роз`яснено стягувачу право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк.

У матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 28 лютого 2017 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи в суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 2-5957/2011 від 16 квітня 2013 року. Також відсутні докази того, що стягувач повторно пред`являв виконавчий лист стосовно стягнення боргу до виконання.

10 вересня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" зверталось з заявою про заміну сторони виконавчого провадження із публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" за правом грошової вимоги до ОСОБА_3 . Підставою є договір про відступлення права вимоги № 6285 від 01.03.2018.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-5957/11 від 04 жовтня 2018 року (з урахуванням ухвали від 06.06.2019 про виправлення описки) задоволено заяву про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та замість стягувача: публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк", вказано стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Кредит-Капітал".

Суд ураховує, що до скарги, що розглядається, не додані документи, які б підтверджували прийняття постанови про накладання арешту на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Водночас до скарги додано фотокопію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що 18.05.2015 державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Корчинська Лілія Володимирівна, зареєструвала обтяження 9693627 (арешт нерухомого майна ОСОБА_1 ). Документи, подані для державної реєстрації: постанова, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП НОМЕР_3, виданий 03.03.2015, видавник: ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві.

Скаржник не надав доказів, які б підтверджували, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП НОМЕР_3, виданий 03.03.2015, видавник: ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, стосується виконавчого провадження № НОМЕР_2, у межах якого оскаржується бездіяльність державного виконавця.

Скаржник, оскаржуючи бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту зі всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 посилається на закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-5957/2011, виданого Деснянським районним судом м. Києва 16.04.2013.

Водночас Суд зауважує, що підстави закінчення виконавчого провадження визначені у статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". У цій справі немає доказів, які б підтверджували прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження. Тому вимоги скаржника про бездіяльність державного виконавця з підстав незняття арешту у зв`язку із закінченням виконавчого провадження є безпідставними.

У даному випадку державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 2 частиною першою статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". При прийнятті цієї постанови були відсутні правові підстави для зняття арешту майна, оскільки частина третя статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" встановлювала, що арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Скаржник, посилаючись на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття протягом тривалого часу арешту з майна боржника, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП НОМЕР_3 від 03.03.2015, не надав доказів звернення до виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції з відповідним питанням з наведенням відповідних правових підстав. Звернення до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за скаргою не є звернення з відповідною заявою безпосереднього до державного виконавця.

У абзацах першому - шостому, дванадцять -шістнадцять пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що постанова про зняття арешту з майна боржника, …. виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо:

судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням;

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.

До заяви про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення боржником додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови. У разі наявності обставин для одночасного винесення постанов, передбачених цим пунктом, та постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, боржником може бути подано одну заяву та додано до неї документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідних постанов.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.

Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься відповідна постанова.

Отже після повернення виконавчого документа стягувачу арешт може бути знятий у порядку, визначеному у пункті 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. У такому разі вимагається обов`язкове подання заяви та документів, які підтверджують наявність відповідних підстав.

Твердження скаржника, що матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, не можуть братися до уваги, оскільки у такому разі у абзаці сімнадцятому пункту 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що в разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі, від сторін виконавчого провадження.

У матеріалах скарги відсутні докази подання боржником заяви до державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), бездіяльність якого оскаржується, про зняття арешту та докази вжиття заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина третя статті 233 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 дійшла зокрема таких висновків:

- виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом;

- отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню;

- законом не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

- враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу, за загальним правилом, не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

- разом з тим арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Після прийняття цієї постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду розглядав це питання, зокрема: у таких справах Верховний Суд, застосовуючи принцип "пропорційності" втручання у право власності, визнав, що наявні підстави для зняття арешту: від 04 червня 2025 року у справі № 2605/17915/12 (у цій справі боржник повністю розрахувався із стягувачем за судовим рішенням, на виконання якого накладався арешт на майно і грошові кошти заявника); від 04 червня 2025 року у справі № 756/8592/24 (новий кредитор підтвердив, що зобов`язання боржника припинені у зв`язку із задоволенням вимог шляхом продажу іпотечного майна ще у 2021 році. З моменту завершення виконавчого провадження минуло більше 10 років, матеріали знищено, а виконавчий лист повторно не пред`являвся. Суд визнав подальший арешт невиправданим втручанням у права власника); від 09 липня 2025 року у справі № 761/23752/14-ц (Боржник уклав з новим кредитором договір про припинення зобов`язання переданням відступного, і кредитор підтвердив відсутність претензій. Ураховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу (більше 8 років) нескасованого арешту майна боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про часткове задоволення скарги, оскільки за обставин розглядуваної справи незняття арешту з майна заявниці є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном); від 06 серпня 2025 року у справі № 751/9335/24 (виконавчий лист було повернуто стягувачу ще у 2014 році, і повторно він не пред`являвся. Строк пред`явлення сплив у 2015 році та не поновлювався. Суд визнав, що наявність арешту протягом тривалого часу (більше 10 років) за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій є порушенням права на мирне володіння майном); від 10 грудня 2025 року у справі № 202/5715/24 (виконавчий лист було повернуто у 2017 році через відсутність майна. Повторно він не пред`являвся протягом 3 років, і строки спливли у 2020 році. Суд дійшов висновку, що збереження арешту за відсутності можливості продовження примусового виконання (через сплив строків) є невиправданим втручанням у право власності).

Водночас в інших справах Верховний Суд визнав, що відсутні підстави для зняття арешту (постанови від 04 червня 2025 року у справі № 2-2387/11 (16 червня 2014 року виконавчий лист повернуто через відсутність майна у боржника (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV). Суд зазначив, що таке повернення не є підставою для зняття арешту, оскільки борг не погашено, а стягувач може звернутися повторно); від 04 червня 2025 року у справі № 2-1916/12 (05 грудня 2014 року державний виконавець на підставі пункту 7 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Суд скасував рішення попередніх інстанцій про зняття арешту, вказавши, що суди помилково вважали повернення листа підставою для зняття обтяження); від 04 червня 2025 року у справі № 2-24/11 (30 жовтня 2018 року виконавчий лист повернуто через відсутність майна. Суд вказав, що законодавство не зобов`язує виконавця знімати арешт у такому випадку, оскільки це не є повним закінченням провадження); від 30 липня 2025 року у справі № 753/970/24 (виконавчий лист було повернуто за заявою стягувача. Однак суд відмовив у знятті арешту, оскільки боржник не сплатив виконавчий збір, постанова про стягнення якого була винесена ще у 2013 році. Суд визнав, що за наявності непогашеного виконавчого збору повернення документа навіть за заявою стягувача не є безумовною підставою для зняття арешту); від 03 грудня 2025 року у справі № 331/7746/23 (11 березня 2013 року у виконавчому провадженні виконавчий документ повернено стягувачу на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (коштів від реалізації недостатньо для задоволення вимог). Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла до 05 жовтня 2016 року, та пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції після 05 жовтня 2016 року, не є підставою для зняття арешту з майна боржника).

Постановами від 04 червня 2025 року у справі № 754/10350/24; від 09 липня 2025 року у справі № 521/18197/22; від 09 липня 2025 року у справі № 202/5718/24; від 10 грудня 2025 року у справі № 757/6367/13-ц; від 14 січня 2026 року у справі № 640/20808/22-ц) Верховний Суд скасував судові рішення та передав справу на новий розгляд в тому числі з тих підстав, що нормою пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції від 01 листопада 2022 року) визначено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку з закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження; тому, отримавши заяви боржника про скасування арештів, накладених у межах знищеного виконавчого провадження, орган ДВС повинен був вжити заходів з відновлення матеріалів виконавчого провадження, за результатами їх розгляду встановити конкретні підстави завершення цього провадження та після цього прийняти рішення за результатами розгляду заяв.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на усталеному підході про те, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Відтак якщо суд при розгляді справи встановить неподібність наведених елементів правовідносин, то він не позбавлений можливості вирішити спір відповідно до встановлених фактичних обставин без застосування відповідної постанови Великої Палати Верховного Суду (пункти 51, 52 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21).

Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 751/9335/24, провадження № 61-17091св24).

Водночас Велика Палата Верховного Суду також наголошує на тому, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції потрібно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів касаційного суду. Суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22). Аналогічна позиція викладена в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 757/563/20, від 04 листопада 2019 року у справі № 916/313/18, від 09 серпня 2019 року у справі № 910/12968/17, від 30 жовтня 2024 року у справі № 910/18526/21.

Суд у цій справі ураховує висновки Великої Палати Верховного Суду та висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, але з урахуванням фактичних обставин цієї конкретної справи, що впливає на результат вирішення скарги.

У статті 451 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Підсумовуючи викладене, суд встановив, що скаржник не надав суду доказів того, що арешт №9693627 (накладений у 2015 році у межах ВП НОМЕР_3) взагалі стосується того ж виконавчого провадження НОМЕР_5, бездіяльність у якому оскаржувалася. Немає доказів, що ВП № НОМЕР_4, і ВП № НОМЕР_2 відкривалися на підставі одного й того ж виконавчого листа № 2-5957/2011, виданого Деснянським райсудом 16.04.2013 року у справі № 2-5957/2011.

Виконавчий документ у виконавчому провадженні НОМЕР_5 було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з частиною 3 цієї ж статті, у разі повернення документа саме з цієї підстави арешт не знімається. Виконавче провадження не було "закінчене" (ст. 39 Закону), як помилково стверджує скаржник, а лише повернуте стягувачу, тому відсутня бездіяльність виконавця, оскільки закон прямо забороняв йому знімати арешт у цій ситуації при прийнятті постанови про повернення виконавчого документу. Після повернення виконавчого документа стягувачу зняття арешту відбувається виключно за заявою боржника з наданням документів про сплату витрат та виконавчого збору (згідно з п. 16 розділу VIII Інструкції). Скаржник не надав доказів того, що він звертався з такою заявою безпосередньо до виконавчої служби.

Посилання представника скаржника на висновки у постанові Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 202/5715/24 (№ в ЄДРСР 132590285) суд не бере до уваги, оскільки відповідні висновки були зроблені за інших фактичних обставин, зокрема, у цій справі боржник звертався до державного виконавця із відповідною заявою про зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З цих підстав Суд дійшов висновку про недоведеність неправомірної бездіяльності державного виконавця та порушення прав Скаржника.

Керуючись статтями 259-261, 262, 447-450 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту та заборони відчуження з усього його майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата підписання ухвали 9.02.2026.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО