ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 514/1274/23

провадження № 61-6188св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Сєвєрової Є. С., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що він працює в органах Державної митної служби України з липня 1995 року, на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці із серпня 2020 року.

Його дружина - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, перебуває на обліку у Пенсійному фонді України, у період з 01 січня 2021 року до 15 березня 2023 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» Південного міжрегіонального головного управління державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні. Син ОСОБА_4 є аспірантом Державного податкового університету.

Указував, що 09 травня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Державної митної служби України з повідомленням щодо нього та членів його сім`ї, в якому зазначив: «У період плідної сумісної праці на посаді державних службовців, а саме контроль та надання дозволів на перевезення вантажів через пункт пропуску «Серпневе», статки родини швидко збільшились: а саме дружина ОСОБА_3 має нерухоме майно земельну ділянку та квартиру; син ОСОБА_4 має нерухоме майно, а саме земельні ділянки, квартиру та будинок. Крім того у власності родини є два дорогих позашляховика та статки родини не відповідають заробітній платі державних службовців. Окремо зловживаючи власним службовим становищем ОСОБА_1 спільно з дружиною ОСОБА_3 організовували перетин державного кордону сина ОСОБА_4 , який є офіцером української армії та ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби».

Позивач вважав, що інформація, яка була поширена ОСОБА_2 у повідомленні є фактичним твердженням та недостовірною інформацією, яка має негативний характер та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію його та членів його сім`ї.

Під час розгляду повідомлення його викликало керівництво Одеської митниці. Він надавав підтверджуючі документи та пояснення щодо недостовірності вказаних відповідачем фактів у повідомлені відносно нібито можливих корупційних діянь. Ці факти не підтвердилися, а він був вимушений виправдовуватися за те, чого не вчиняв.

Указував, що підставою звернення із цим повідомленням є неприязні стосунки відповідача з його дружиною через її заяву до правоохоронних органів щодо колишнього голови Серпневської селищної ради Одеської області ОСОБА_2 за фактом розкрадання бюджетних коштів та відкриття кримінального провадження у 2021 році, яке перебуває на розгляді у суді. Раніше відповідач звертався з аналогічними зверненнями, однак його дії не ґрунтуються на громадській позиції нагляду за органами державної влади, а спрямовані на помсту за заяву його дружини до правоохоронних органів.

Крім того, позивач уважав, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв`язку з тим, що він був ображений та принижений перед керівництвом Одеської митниці та його колегами, був вимушений виправдовуватись перед ними за обставини, яких ніколи не існувало. Недостовірна інформація відносно нього та членів його сім`ї негативно вплинула на стан здоров`я його дружини, її здоров`я суттєво погіршилось та стало підставою для лікування з 29 травня 2023 року до 06 липня 2023 року. Уважає, що сума у розмірі 10 000,00 грн є мінімальною для відшкодування душевних страждань та є розумною і справедливою.

ОСОБА_3 просив суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка викладена у повідомленні до Державної митної служби України від 09 травня 2023 року, а саме: «У період плідної сумісної праці на посаді державних службовців, а саме контроль та надання дозволів на перевезення вантажів через пункт пропуску «Серпневе», статки родини швидко збільшились: а саме дружина ОСОБА_3 має нерухоме майно земельну ділянку та квартиру; син ОСОБА_4 має нерухоме майно, а саме: земельні ділянки, квартиру та будинок. Крім того, у власності родини є два дорогих позашляховика та статки родини не відповідають заробітній платі державних службовців. Окремо зловживаючи власним службовим становищем, ОСОБА_1 спільно з дружиною ОСОБА_3 організовували перетин державного кордону сина ОСОБА_4 , який є офіцером української армії та ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби»;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом направлення листа-спростування до Державної митної служби України, не пізніше десяти днів з дня набрання рішення законної сили;

- стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 28 березня 2024 року, ухваленим у складі судді Кравченко П. А., позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка викладена у повідомленні до Державної митної служби України від 09 травня 2023 року, а саме, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, разом з ОСОБА_3 організували перетин державного кордону сина ОСОБА_4 , який ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби.

Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом направлення листа спростування до Державної митної служби України, не пізніше десяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на зміст та характер повідомленої про позивача інформації, а саме про організацію позивачем перетину державного кордону без законних підстав особи, що ухиляється від служби у Збройних Силах України, суд приходить до висновку про те, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти, які можна перевірити на достовірність, оскільки поширена інформація про причетність позивача до діянь, які є кримінальними правопорушеннями, відповідальність за які передбачена КК України.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз

Інформація, викладена у зверненні щодо посадових обов`язків, а саме контролю за перевезенням вантажів через митний контроль та наявності майна у позивача, яке, як з`ясувалось, фактично не перебуває у власності його та членів сім`ї, на думку суду, є оціночною інформацією та не є такою, що потребує спростування та ганьбить гідність позивача, чи завдала шкоди діловій репутації. Позивач не довів, що вказана інформація призвела до негативних наслідків та дискредитує його.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 28 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації залишено без задоволення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач є посадовою особою органу державної влади - Державної митної служби України. Предметом спору є інформація, яка міститься у повідомленні від 09 травня 2023 року до Державної митної служби України.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 є посадовою особою органу державної влади, а ОСОБА_2 звернуся до цього органу з повідомленням, в якому міститься та чи інша інформація, отже, ця обставина не є поширенням інформації у розумінні статті 277 ЦК України, оскільки має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Тому оспорювана інформація не підлягає оцінці судом на предмет достовірності та правдивості, оскільки встановлення того, що у спірних правовідносинах мала місце реалізація відповідачем свого права на звернення, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про захист честі та гідності.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди та спростування недостовірної інформації, які є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, тому не підлягає задоволенню. Суд не здійснює аналіз розміру моральної шкоди, який заявлений до стягнення, оскільки для цього відсутні правові підстави, з огляду на відмову позивачу у задоволенні основної позовної вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення Тарутинського районного суду Одеської області.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

28 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Тарутинського районного суду Одеської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У червні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_8, 14 січня 2026 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18).

Заявник указує, що частина інформації, зазначеної у повідомленні до Державної митної служби України, а саме: вигадані об`єкти нерухомості, організація перетину кордону сина та знаходження його у розшуку як ухилянта, не входить до компетенції Державної митної служби України. Про це було зазначено у відповіді ОСОБА_2 від 18 травня 2023 року

Відповідач направив своє звернення до Державної митної служби України через помсту дружині позивача, однак суд не надав цьому оцінку.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 травня 2023 року ОСОБА_2 звернувся із повідомленням до Державної митної служби України відносно інспектора Державної митної служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його родини, а саме зазначив, що: «у період плідної та сумісної праці на посаді державних службовців інспектор державної митної служби ОСОБА_1 надавав дозволи на перевезення вантажів через, що статки родини швидко збільшились, дружина ОСОБА_3 має земельні ділянки та квартиру, син ОСОБА_4 також, має значу кількість земельних ділянок. Окремо зловживаючи власним службовим становищем ОСОБА_1 сумісно з дружиною ОСОБА_3 організували перетин державного кордону їх сина ОСОБА_4 , який є офіцером української армії та ухиляється від виконання військових обов`язків і знаходиться у розшуку за ухилення від військової служби.

Державною митною службою Одеської митниці розглянуто та перевірено повідомлення ОСОБА_5 , 18 травня 2023 року надано відповідь про те, що за підсумками перевірки, проведеної в межах компетенції та повноважень, фактичних даних, що підтверджували б вчинення головним державним інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці ОСОБА_1 корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень у розумінні, визначеному Законом України «Про запобігання протидії корупції», та які могли б бути перевіренні (зокрема дані щодо місця, часу та обставин можливого вчинення корупційного правопорушення конкретною особою, реквізити конкретних митних оформлень), повідомлення не містить. У разі наявності інформації про факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, що стосуються конкретної посадової особи та містить фактичні дані, що можуть бути перевірені, заявник має можливість звернутися до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії, відповідно до положень Закону України «про запобігання корупції».

ОСОБА_1 працює на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці.

Наказом від 01 березня 2023 року № 40-к, звільнено ОСОБА_3 , головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, 15 березня 2023 року, відповідно до частини першої (за власним бажанням) статті 86 Закону України «Про державну службу».

Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо наявності реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами зазначеними у зверненні, а саме: :02:002:0217, :02:001:0642, :02:001:0643, :02:001:0745, :02:001:0053, відділі № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Книги реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною та других примірників державних актів станом на 31 грудня 2012 року земельні ділянки із кадастровими номерами зазначеними у заяві не реєструвались та державні акти на право власності, або користування на земельні ділянки не видавалися. Відповідно до даних Державного земельного кадастру (далі -ДЗК) за запитуваними кадастровими номерами наявна наступна інформація: :02:002:0217 - земельна ділянка площею 0,1296 га, цільове призначення (02.01) - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації земельної ділянки 07 грудня 2013 року Право власності зареєстровано за ОСОБА_6 ; щодо земельних ділянок кадастрові номери: :02:001:0642, :02:001:0643, :02:001:0745, :02:001:0053 - у ДЗК відомості відсутні.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що об`єкт нерухомого майна номер інформаційної довідки: 341959752, реєстраційний номер майна: 17231915, тип майна: будинок, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , загальна площа (кв. м): 110.8, житлова площа (кв. м):63,2, матеріали стін: саман, площа земельної ділянки (кв. м): 2 500, відсоток зносу - 60, загальна вартість нерухомого мана (грн): 75 674. Номер запису - 129 у книзі 1. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 21 лютого 2007 року; дата внесення запису - 21 лютого 2007 року; ПІБ - ОСОБА_7 , форма власності - приватна, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, ВЕМ №398396, 08 лютого 2007 року, Бєлобров П. П., приватний нотаріус Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр № 474.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що об`єкт нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 343790020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; тип об`єкта: земельна ділянка; кадастровий номер :01:002:0217; опис об`єкта: площа (га) 5,6398; номер відомостей про речове право - 46943672; тип речового права - право власності; дата, час державної реєстрації - 30 травня 2022 року; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63725658 від 30 травня 2022 року 15:18:28, приватний нотаріус Бєлобров П. П., Болградський районний нотаріальний округ, Одеська область; документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: реєстровий №529, виданий 30 травня 2022 року, видавник: Бєлобров П. П., приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області; відомості з ДЗК, серія та номер: 55484976, виданий 30 травня 2022 року, видавник - Державний земельний кадастр; розмір частки 1/1; власник - ОСОБА_3 .

Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Серпневе, Україна на території України станом на 08 серпня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває.

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи. Загальне захворювання; термін дії - довічно.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 про злочин відносно голови Серпневської селищної ради Одеської області ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування, розпочато досудове розслідування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Суди повинні брати до уваги, що у разі, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформацію не було підтверджено, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17 (провадження № 61-4388св18), від 10 червня 2019 року у справі № 310/5745/16-ц (провадження № 61-40572св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 554/10962/16-ц (провадження № 61-44796св18), від 23 лютого 2021 року у справі № 487/6565/16-ц, від 04 липня 2024 року у справі № 910/23597/17 та інших.

Встановивши, що ОСОБА_1 є посадовою особою органу державної влади - Державної митної служби України, а ОСОБА_2 звернувся до цього органу з відповідним повідомленням до Державної митної служби України щодо дій позивача, з проханням провести службову перевірку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки у цьому разі відповідач реалізовував конституційне право на звернення, передбачене статтею 40 Конституції України.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивач не довів протиправності дій відповідача та, відповідно, порушення його особистих немайнових прав внаслідок включення оспорюваної інформації у зміст повідомлення до Державної митної служби України.

Верховний Суд ураховує усталений підхід, що у випадку, коли особа, реалізуючи своє право на звернення, звертається до відповідних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, то ця обставина не є підтвердженням поширення інформації в розумінні статті 277 ЦК, у такому випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Посилання ОСОБА_1 на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18), є безпідставними, оскільки висновки у цій справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так у справі № 398/4136/15-ц суди встановили, що відповідач 1 виготовив та розповсюдив книжку під назвою «« ІНФОРМАЦІЯ_3 », в основу якої покладено звинувачення позивача у захопленні та розкраданні майна Відкритого акціонерного товариства «Завод «Агромаш». Відповідач 2 направив примірник цієї книжки та листа Прем`єр-міністру України ОСОБА_9 та голові Кіровоградської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 із пропозицією безкоштовно прийняти у державну власність нерухоме майно - головний корпус ВАТ «Завод «Агромаш» - у зв`язку із розкраданням майна товариства. Суди встановили, що зміст листа та книги свідчать про те, що негативна інформація стосовно позивача була доведена до відома органу державної влади та посадових осіб з метою формування негативної думки останніх щодо діяльності позивача, а не з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач звернувся до органу державної влади - Державної митної служби, в якому працює позивач, посадової особи державного органу - інспектора Державної митної служби, із повідомленням щодо майнового стану позивача, способу його життя, зловживання службовим становищем, при цьому суд дійшов правильного висновку, що у цьому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У справі, яка переглядається, проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні спору по суті судом апеляційної інстанції було ухвалено судове рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів. Судом правильно застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк