Справа № 570/1750/21
провадження №2/562/23/26
У Х В А Л А

"06" лютого 2026 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області в особі головуючого судді Кушніра О.Г., розглянувши заяву судді про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської районної ради, Дядьковицька сільська рада Рівненської області, про визначення способів участі батька у вихованні дитини, отримання інформації про стан здоров`я дитини та місце її перебування, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2026 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів участі батька у вихованні дитини, отримання інформації про стан здоров`я дитини та місце її перебування передана для розгляду судді Здолбунівського районного суду Рівненської області Кушніру О.Г.

06 лютого 2026 року суддя Кушнір О.Г. подав заяву про самовідвід.

Заява мотивована тим, що 28 серпня 2023 року позивачем ОСОБА_1 подано зміни до позовної заяви від 27 квітня 2021 року, відповідно до якої одним із відповідачів визначено Рівненський районний суд Рівненської області. У зв`язку з цим ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2023 року відповідно до положень ст.26, 30 ЦПК України вирішено передати дану справу до Рівненського апеляційного суду для визначення підсудності справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року підсудність даної справи визначено за Здолбунівським районним судом Рівненської області.

17 січня 2024 року та 09 квітня 2025 року позивач повторно подав зміни до позовної заяви з вимогами до відповідача Рівненського районного суду Рівненської області в особі голови та керівника апарата суду, суддів Гнатущенко Ю.В., Остапчук Л.В., Штогуна О.С., Красовського О.О., Гладишевої Х.В., які підлягають вирішенню в судовому засіданні з прийняттям судом процесуального рішення.

З відповідачами Рівненського районного суду Рівненської області, де працює суддею дружина головуючого в справі Кушніра О.Г., останній особисто знайомий, а дитина одного із суддів отримує освіту в одному навчальному закладі з дитиною головуючого і такі обставини можуть викликати у позивача сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнароднми договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 36 та 37 ЦПК України передбачено перелік підстав, з яких може бути заявлено самовідвід, відвід судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар удового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За положеннями ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно із п.2.5 «Бангалорські принципи поведінки суддів», суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Об`єктивність та неупередженість суду та інших учасників процесу забезпечується тим, що законодавство наказує зазначеним суб`єктам самоусунутися за наявності підстав для цього, а у випадку невиконання цієї вимоги дозволяє заявити їм відвід по цих самих підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (iі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24.02.1993, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Згідно практики ЄСПЛ (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Головною метою відводу є гарантія безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року в справі №201/10234/20).

У відповідності до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч.4 ст.263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і зокрема Великої Палати Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і у суддів відсутні права для не застосування таких висновків.

Підставою заявленого суддею Кушніром О.Г. самовідводу є намір недопущення у сторін сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, запобігання будь-якої недовіри з боку осіб, що приймають участь у справі та у стороннього спостерігача, забезпечення справедливого та неупередженого її розгляду.

З огляду на викладене, з метою усунення обставин, які могли б вплинути на об`єктивний розгляд справи та недопущення недовіри до правосуддя, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід судді.

Керуючись ст.36-41 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву головуючого судді Кушніра Олега Григоровича про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської районної ради, Дядьковицька сільська рада Рівненської області, про визначення способів участі батька у вихованні дитини, отриманні інформації про стан здоров`я дитини та місце її перебування задоволити.

Цивільну справу №570/1750/21 передати до канцелярії Здолбунівського районного суду Рівненської області для автоматизованого визначення іншого судді з розгляду цієї справи відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскаpженню не пiдлягає.

Суддя: