Дата документу 02.02.2026
Справа № 501/94/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ»

до

відповідачів:

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідачів.

У січні 2025 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19.07.2007 між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 85 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 19.07.2028 та з оплатою % річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, прийнято поруку ОСОБА_2 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.02.2011 по справі №2-245/11 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №0 від 19.07.2007 у розмірі 770 550,85 грн.

Між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 13.02.2012 укладено договір факторингу, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 19.07.2007.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.05.2013 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

Оскільки відповідач не виконує покладені на нього зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Сума 3% річних нарахована на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 110 932,33 гривень.

Сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 365 841,25 грн.

Відповідачі відзиву на позову не надали, представник відповідачів у заяві про перегляд заочного рішення посилався не те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо спірних правовідносин, розрахунок 3% річних наведений позивачем з порушенням методики розрахунку, тощо.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 13.01.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.22).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 22.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.27-28).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях сторін, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідачі належним чином повідомлялись про судові засідання, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.78, 79, 82, 83, 85, 86, 89, 90, 91, 92, 93, 97).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Сторони по справі до суду не з`явилися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Розгляд справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження, явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 22.01.2025 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 19.07.2007 між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 85 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 19.07.2028 та з оплатою % річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (а.с.8-12).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, прийнято поруку ОСОБА_2 (а.с.13).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.02.2011 по справі №2-245/11 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №0 від 19.07.2007 у розмірі 770 550,85 грн. (а.с.14-15).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.05.2013 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» (а.с.16).

Сума 3% річних нарахована на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 110 932,33 гривень (а.с.7).

Сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 365 841,25 грн. (а.с.7).

В матеріалах справи міститься копія постанови старшого державного виконавця Чорноморського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 16.12.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому листу №2-245/11 виданого 31.03.2011, виданому Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальної суми заборгованості за кредитним договором №0 від 19.07.2007 у розмірі 770 550,85 грн. (а.с.17).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до положень ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року (справа № 686/21962/ 15-ц) у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Загальна сума 3% річних, понесених ТОВ «Кей-Колект» внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за вищевказаними договорами, а також за судовим рішенням складає 476 773,58 грн., з яких:

- сума 3% річних нарахована на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 110 932,33 гривень (а.с.7);

- сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 365 841,25 грн. (а.с.7).

Відповідачі доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не подали.

Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачами не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Разом з тим, відповідачі у заяві про перегляд заочного рішення вказали, що позивач звертаючись до суду з даним позовом пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із Законом України від 30.03.2020 року №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз термін дії карантину було продовжено на всій території України до 30 червня 2023 року.

Законом України від 15.03.2022 року №2120- розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.

В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2024 року по справі №383/1645/23 щодо позовної давності зазначено про те, що строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні. Позовна давність для пред`явлення позовних вимог на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог, яка станом на 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, продовжується з 12.03.2020 року до даного часу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість в межах позовної давності за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 в розмірі підтвердженому відомостями нарахувань.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідачів про те, що строки позовної давності за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 сплили, оскільки скасування дії карантину відбулося 30.06.2023. При цьому, суд зауважує, що з 12.03.2020 строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, а потім з 17.03.2022 строки позовної давності також продовжувалися в зв`язку з введенням воєнного стану, а з 30.01.2024 перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно платіжної інструкції №12 від 06.01.2025 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 5 721,28 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів у рівних долях.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» () заборгованість у сумі 476 773,58 грн., з яких сума 3% річних становить 110 932,33 гривень, сума інфляційних втрат становить 365 841,25 грн., а також у рівних долях витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 721,28 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко