Провадження № 2/357/1509/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" січня 2026 р. місто Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. , оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,

В С ТА Н О В И В :

03.12.2025 представник позивача, адвокат Білоус Віталій Олегович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», у якому просить поділити спільне майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 транспортного засобу марки «SKODA» моделі «OKTAVIA», 2006 р.в., номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки в рахунок часткової компенсації його 1/2 частину автомобіля - 137 150,50 грн (6500 доларів США за які придбано автомобіль Запорожець С.М. 13.06.2022), поділити спільний дохід подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 доходу ОСОБА_2 із 12.06.2025 по дату набрання законної сили рішення у даній справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок часткової компенсації його 1/2 частину доходу, поділити спільний дохід подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 доходу ОСОБА_2 який не пов`язаний із військовою службою та отриманий ним із використанням автомобіля марки «SKODA» моделі «OKTAVIA», 2006 р.в. із номерними знаками НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 , на користь позивача в рахунок часткової компенсації його 1/2 частину не основного доходу, судові витрати у справі покласти на відповідача.

04.12.2025 згідно з вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом отримано відповідь на запит з Єдиного Державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

08.12.2025 судом постановлено ухвалу, про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: позивачу необхідно було зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, надати оцінку дійсної вартості транспортного засобу марки «SKODA» моделі «OKTAVIA», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 станом на день подачі позову до суду, визначити ціну позову, виходячи з дійсної вартості 1/2 частки транспортного засобу, станом на день подачі позову до суду та виходячи із зазначення у другому та третьому пункті позовної заяви конкретної суми, яку позивач просить стягнути з відповідача та надати квитанцію про сплату судового збору за позовні вимоги майнового характеру.

Представник позивача - адвокат Білоус Віталій Олегович отримав ухвалу про залишення позову без руху - 09.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

16.12.2025 представник позивача, адвокат Білоус Віталій Олегович, подав до суду заяву про усунення недоліків, яка передана для розгляду 06.01.2026, у якій зазначив, що ціна позову на даний час встановлена орієнтовно, так як він має на меті заявити клопотання в межах справи щодо надання висновку експерта та надав квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. Щодо інших позовних вимог інформував, що для зазначення достовірної суми, ним 16.12.2025 скеровано адвокатський запит до ПФУ та лише після отримання відмови у наданні інформації щодо доходів відповідача, ним буде скеровано клопотання про витребування доказів із ПФУ. Також, за результатом отримання доходів ОСОБА_2 , на підготовчому судовому засіданні ним буде скеровано уточнену позовну заяву та буде сплачено 1% судового збору від загальної суми позовних вимог.

Із заяви представника позивача вбачається, що недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі суду від 08.12.2025 не усунуті, зокрема, не надано оцінку дійсної вартості транспортного засобу марки «SKODA» моделі «OKTAVIA», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 станом на день подачі позову до суду, як і не додано клопотання про призначення експертизи, клопотання про витребування доказів у відповідності до вимог ст. 83, 84 ЦПК України, не визначено ціну позову, виходячи з дійсної вартості 1/2 частки транспортного засобу, станом на день подачі позову до суду та виходячи із зазначених позовних вимог у другому та третьому пункті позовної заяви конкретних сум, які позивачка просить стягнути з відповідача, тим самим не подано до суду позовну заяву, яка б відповідала вимогам ст. 175-177 ЦПК України, з усунутими недоліками.

Так, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, яке реалізовується в порядку, встановленому ЦПК України. Способом реалізації цього права є звернення особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження у цивільних справах.

Процесуальний порядок здійснення провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд враховує, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Разом з тим, недоліки вказаної позовної заяви, зокрема, стосовно її невідповідності вимогам статей 175-177 ЦПК України не можуть бути розцінені як прояв надмірного формалізму, адже є суттєвими і у своїй сукупності перешкоджають можливості вирішити питання про відкриття провадження за позовною заявою, в тому числі враховуючи норми ст. 19, 279 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п.36).

На це «право на суд», у якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свободне гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Отже, саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі, адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку коли позивач відповідно до ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк не виконає вимоги ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу та ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивачка має право повторно звернутися до суду із вказаною позовною заявою, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, слід визнати неподаною та повернути позивачці.

Керуючись ст. 185, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, вважати неподаною і повернути.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 07.01.2026.

Суддя: О. В. Бондаренко