Справа № 331/6262/25
Провадження № 2/331/860/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

учасники справи :

представники : позивачки адвокат Вишняков Д.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Козача 5», третя особа - Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСББ «Козача 5»про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, який вподальшому було уточнено в частині залучення в якості третьої особи - Територіальну громаду міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 працювала у Запорізькому Міськпромторзі з 01.12.1982, яке 30.12.1982 ліквідовано, а на його базі створено Запорізьке міське об`єднання «Промтовари.04.06.1991 Запорізьке міське об`єднання «Промтовари» ліквідовано і на його базі створено Орендне підприємство Запорізьке міське об`єднання «Промтовари».11.02.1993 Орендне підприємство Запорізьке міське об`єднання «Промтовари» ліквідовано та на його базі створено Акціонерну торговельно-виробничу компанію «Ритм».17.02.1994 АТВК «Ритм» перетворено на Відкрите Акціонерне Товариство «АТВК «Ритм».

На підставі ордеру № 18 від 01.12.1994 позивачці, як працівнику який потребує поліпшення житлових умов, ВАТ «АТВК «Ритм» було надано житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 .

21.02.1995 ОСОБА_2 зареєструвала зазначену адресу як постійне місце проживання (прописка).

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за Акціонерною Торговельно-виробничою компанією «Ритм» на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 366/16 від 31.08.1995., про що зазначається у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 .

08.06.2000 ОСОБА_2 була звільнена за власним бажанням, у зв`язку із доглядом за дитиною у віці до 14 років.

Починаючи з дати звільнення та до цього часу ВАТ «АТВК «Ритм» не пред`явив вимог про повернення наданої ОСОБА_2 житлової площі.

За даними Єдиного державного реєстру підприємств та організації України державну реєстрацію ВАТ «АТВК «Ритм» () припинено.Його правонаступником є ЗАТ «Акціонерна компанія Ритм» (), яке у свою чергу також припинено.

Протягом терміну володіння спірною квартирою ОСОБА_2 належним чином користувався наданою житловою площею, своєчасно та в повній мірі здійснювала оплату за комунальні послуги та не має по ним заборгованостей.

Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перереєстрація даної квартири не здійснювалась.

Між тим, 24 квітня 2015 року Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №166/4 будинок АДРЕСА_3 було передано на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Козача 5».

На підставі вказаних обставин, позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності на підставі ст. 344ЦК України та 1216 ЦК України.

Позиція відповідача.

Представник відповідача через Електронний суд подав заяву про визнання позову (а.с. 113-114, 127).

Позиція третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник Запорізької міської ради через Електронний суд подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить вирішити справу на розсуд суду.(а.с. 110).

Процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 29жовтня 2025позовну заяву залишено без розгляду для усунення недоліків (а.с. 48-49).

05.11.2025 позивачка усунула недоліки позовної заяви. (а.с. 51-67)

Ухвалою судді від 06 листопада 2025 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 101-102).

Ухвалою суду від 01грудня 2025 року продовжено строк проведення підготовчого провадження. (а.с. 117-118)

Явка сторін.

Представник позивачки адвокат Вишняков Д.О., у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, однак, надала заяву якоюпросить вирішити справу на розсуд суду.(а.с. 110).

За припасами ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Позиція суду.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, заяву про визнання позову відповідача, перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до такого.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зіст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимогст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 06.12.1994 році між ВАТ «АТВК «Ритм» та ОСОБА_2 , як працівником, що потребує поліпшення житлових умов, укладено договір тимчасового найму житлового приміщення в малосімейному гуртожитку. На підставі зазначеного договору видано ордер № 13 від 01.12.1994 (а.с. 16)

Як вбачається зі штампу в паспорті ОСОБА_2 вона з 21.02.1995 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 8- 10)

За даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України державну реєстрацію ВАТ «АТВК «Ритм» () припинено, а його правонаступником є ЗАТ «Акціонерна компанія Ритм» (), державну реєстрацію якого також припинено (а.с. 29-38).

24 квітня 2015 року Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 166/4 будинок № 5 було передано на баланс ОСББ «Козача 5» (а.с. 23).

Відповідно дост. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

З огляду на дану норму закону, суд вважає Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Козача 5» належним відповідачем у даній справі.

Згідно з ч. 1ст. 344 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

У відповідності до п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі №6-27245св07.

ОСОБА_2 уклала договори з уповноваженими організаціями щодо надання комунальних послуг, сплачує за користування такими послугами та у такий спосіб, а також у інші способи відкрито, безперервно володіла квартирою АДРЕСА_1 протягом більше 20 років.

Перебіг п`ятнадцятирічного строку володіння позивачкою квартирою для цілей набувальної давності розпочався 01.01.2001 р, - за три роки до набрання чинності ЦК України.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, умовами набуття права власності за набувальною давністю є: добросовісне заволодіння чужим майном, володіння чужим нерухомим майном протягом певного строку (10 років для нерухомості), відкритість володіння чужим майном, безперервність володіння чужим майном. Добросовісне заволодіння майном на законних підставах означає, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом.

У свою чергу, в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року«Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», встановлено, що факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

Така правова позиція міститься і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 10 грудня 2014 по справі № 6-24756св14, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 17 грудня 2014 по справі № 6-33320св14.

Таким чином, той факт, що ОСОБА_2 не заволоділа вказаною квартирою в результаті вчинення злочинів свідчить про добросовісність такого заволодіння.

Відповідно правової позиції Великої палати Верховного Суду викладеної в Постанові від 14.05.2019 № 910/17274/17 на яку посилається третя особа, встановлено, що: «добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.»

На момент заволодіння майном позивачка діяла добросовісно та законно, оскільки договір найму в розумінні ст.204 ЦК України не визнано недійсним (нікчемним), що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю.

Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно дост.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку.

Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України №19/32-319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що ОСОБА_2 добросовісно (не вчиняючи будь-яких правопорушень) заволоділа квартирою АДРЕСА_1 та володіла нею відкрито та безперервно протягом більше п`ятнадцяти років, вона набуває право власності на це майно за набувальною давністю.

Керуючись ч.ч. 3,4 ст. 200, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року.

Найменування сторін та інших учасників справа :

позивачка ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Козача 5» (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Козача, буд.5, кв.42, );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206, ).

Суддя: Н.Г.Скользнєва