Справа №464/2008/21
пр № 2-зз/464/1/26
У Х В А Л А

м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Тімченко О.В., секретар судового засідання Андрушків В.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна подружжя,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно, яке з відповідачем придбано за час перебування у шлюбі, та у порядку поділу в натурі спільного майна подружжя: виділити йому в цілому у власність, припинивши право спільної сумісної власності відповідача, на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити в цілому відповідачу квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності позивача; визнати за сторонами по ідеальної частини нерухомого майна, а саме: житлова квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (місце для зберігання індивідуального транспорту № ХХVІ); нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , площею 50,5 кв.м.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суд ухвалою від 30 квітня 2021 року прийняв цивільну справу до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

За результатами вирішення спору 22 травня 2023 року Сихівським районним судом м.Львова ухвалено рішення про часткове задоволення позову. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 20139599; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (нежитлові приміщення ХІ-23,1 кв.м, ХІІ-16,1 кв.м, ХІІІ-11,3 кв.м, що складають 52/100 часток нежитлових приміщень під літ. ХІ, ХІІ, ХІІІ, XV, XVІ загальною площею 97,3 кв.м); місце для зберігання індивідуального транспорту № ХХVІ, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 20181063; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв.м, реєстраційний номер майна 1595992. У порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності по частини наступного нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 20139599; нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (нежитлові приміщення ХІ-23,1 кв.м, ХІІ-16,1 кв.м, ХІІІ-11,3 кв.м, що складають 52/100 часток нежитлових приміщень під літ. ХІ, ХІІ, ХІІІ, XV, XVІ загальною площею 97,3 кв.м); місце для зберігання індивідуального транспорту № ХХVІ, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 20181063; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв.м, реєстраційний номер майна 1595992.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2024 року рішення суду першої інстанції змінено.

Натомість постановою Верховного Суду від 05 березня 2025 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Адвокат Таргоній Ю.Я. через електронний кабінет від імені та в інтересах відповідача звернулась до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 18 березня 2021 року, а також залучення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як правонаступників позивача.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду таку розподілено судді Тімченко О.В.

У судовому засіданні сторона відповідача підтримала клопотання в частині скасування заходів забезпечення позову, відмовляючись від вимог про залучення правонаступників з огляду на вимоги диспозитивності.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснили, що є синами позивача, єдиними спадкоємцями за законом померлого. Жодних майнових вимог до відповідача не мають, адже питання спадкування майна вирішено в нотаріальному порядку, отримали свідоцтва про право спадщину за законом, уклали між собою договір про поділ спадкового майна.

Суд, вирішуючи ініційоване питання про скасування заходів забезпечення позову, ураховує наступне.

У силу положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом 10 днів (ч.4 ст.152 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У ч.7 ст.158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.158 ЦПК України).

При застосуванні норм права у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України суд ураховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08 грудня 2025 року у справі № 2020/332/2012, від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц, від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21, за якими заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18 березня 2021 року (справа № 464/1312/21) за заявою позивача до пред`явлення позову накладено арешт на майно, яке належить відповідачу, а саме:

- квартиру АДРЕСА_2 , свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 13.04.1995;

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер № 101, загальна площа 97,3 кв.м, після поділу 50,5 кв.м, свідоцтво права власності С-01954 від 09.08.2007;

- квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер 20139599, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 09.08.2007;

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 1595992;

- місце для зберігання індивідуального автотранспорту № XXVI за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 20181063.

Надалі позивачем 22 березня 2021 року пред`явлено позов до суду, та судом 22 травня 2023 року ухвалено рішення, яким низку нерухомого майна визнано спільною сумісною власністю та у порядку поділу майна подружжя за сторонами визнано право власності по частини відповідного нерухомого майна. Вказане рішення залишено без змін касаційною інстанцією.

Позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями якого є сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується, відповідно, свідоцтвом про смерть та свідоцтвами про право на спадщину за законом. Спадкоємцями укладено нотаріально посвідчений договором про поділ спадкового майна, зокрема, яке було предметом спору.

За відомостями Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, викладеними у листі від 15 січня 2026 року, не перебувають щодо відповідача на виконанні виконавчі документи, видані на підставі рішення суду у справі № 464/2008/21.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 461/1940/20 виснував, що рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення.

З огляду на те, що рішення суду про визнання, зміну та припинення правовідносин не підлягає примусовому виконанню, таке набрало законної сили та виконавчі провадження щодо його примусового виконання відсутні, майнових претензій у спадкоємців позивача до відповідача немає, що у сукупності має наслідком скасування заходів забезпечення позову. Необхідності у подальшому збереженні такого тимчасового заходу забезпечення позову арешту майна не встановлено, з чим погодились спадкоємці позивача.

Підсумовуючи наведене, клопотання про скасування заходів забезпечення є підставним та підлягає до задоволення, а відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.258-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Задоволити клопотання.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18 березня 2021 року (справа № 464/1312/21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано 27 січня 2026 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО