Номер провадження: 22-ц/813/4727/26
Справа № 946/72/26
Головуючий у першій інстанції Бортейчук Ю.Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Саф`янівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльська районна державна адміністрація Одеської області, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Державна прикордонна служба України, Державне підприємство «Кваліфікаційне товариство Регістр судноплавства України», Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне агентство водних ресурсів України, про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 січня 2026 року,

встановив:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Саф`янівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльська районна державна адміністрація Одеської області, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Державна прикордонна служба України, Державне підприємство «Кваліфікаційне товариство Регістр судноплавства України», Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне агентство водних ресурсів України, про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2026 року у відкритті провадження було відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_6 , судді: Громік Р.Д., Комлева О.С.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2026 року апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав не сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 19.01.2026 року ОСОБА_1 надала клопотання про долучення доказів про сплату судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.01.2026 року було відкрито апеляційне провадження та витребувано дану справу із суду першої інстанції.

Станом на 03.02.2026 року вказана цивільна справа на адресу Одеського апеляційного суду не надходила.

Разом з тим, 30.01.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Громіка Р.Д. та Сегеди С.М.

Через зайнятість суддів в інших цивільних, кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення, а також через відсутність електропостачання в будівлі Одеського апеляційного суду, датою розгляду заяви про відвід є 05.02.2026 року.

Заява про відвід була обґрунтована наступним.

16.01.2026 року в Одеському апеляційному суді було здійснено авторозподіл її апеляційної скарги у цивільній справі № 946/72/26 та було визначено склад суду: судді Сегеда С.М., Комлева О.С., Громік Р.Д.

Заявник вказує, що позовна заява у цивільній справі № 946/72/26 була подана ОСОБА_1 через викриття групи фізичних осіб у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у злочинній змові, спрямованій на виготовлення підробленої довідки від 12.03.2024 року, де така злочинна група продовжила легітимізацію підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», зокрема на легітимізацію так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року.

ОСОБА_1 також вказує, що Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області розглядалася справа №500/2395/18, яка завершилася на рівні першої інстанції рішенням від 26.05.2025 року (суддя ОСОБА_8 ), яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог і легітимізовано підроблені документи на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »». Суддя Смокіна Г.І. своїм судовим рішенням у справі №500/2395/18 оголосила, що біологічно мертва людина може після своєї біологічної смерті підписувати документи на майно. Проте, ще до ухвалення судом першої інстанції рішення, 27.02.2025 року, Одеський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_9 , Драгомерецького М.М. та Дришлюка А.І. постановив рішення, яким відмовив фактично у забезпеченні позову у вказаній справі і дозволив відповідачам, у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , використовувати захоплене у них майно на підставі підроблених документів.

27.02.2025 року судді ОСОБА_10 , Громік Р.Д. та Драгомерецький М.М. також оголосили, що документи ОСОБА_7 не є підробленими в силу того, що, на думку суддів Дришлюка А.І., ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , біологічно мертва людина може підписувати документи на майно та взагалі вчиняти активні рухи, усвідомлені рухи, навіть будучи біологічно мертвою людиною.

Саме такою є сутність як рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2025 року, так і постанови Одеського апеляційного суду у складі суддів ОСОБА_11 , Громіка Р.Д. і Дришлюка А.І. від 27.02.2025 року.

У процесі розгляду справи одним із документів, який розглядала суддя Смокіна Г.І., була так звана «Довідка» від 12.03.2024 року, виготовлена ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншими особами з метою продовження легітимізації підроблених документів на ім`я ОСОБА_12 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

ОСОБА_1 також зазначає, що судді ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 постановили рішення, яким фактично оголосили, що біологічно мертва людина може вчиняти навіть після своєї біологічної смерті усвідомлені рухи і підписувати документи на майно. Як на думку суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , навіть якщо людина померла у 2007 році, це не може завадити їй підписувати документи на майно навіть через вісім років після смерті такої людини, зокрема у 2015 році. Тобто так звана «Довідка» ОСОБА_3 є одним із підроблених документів, за допомогою якої було продовжено легітимізацію підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», і як наслідок, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжили завдавати ОСОБА_1 як фізичній особі матеріальної та моральної шкоди через цинічне, публічне, неприховане використання підроблених документів, користуючись своїм відчуттям безкарності та використовуючи для цього свої службові повноваження поза межами законної діяльності як посадових осіб органів місцевого самоврядування, якщо говорити про ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також брали участь у підробленні документів на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» із самого початку у 2017 році.

Проте, сьогодні колегія Одеського апеляційного суду у складі суддів ОСОБА_14 , ОСОБА_6 і ОСОБА_13 розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо ухвали від 12.01.2026 року, яка містить абсолютно інший предмет оскарження, але тим не менш, яка прямо пов`язана з використанням підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Таким чином, заявник вважає, що судді ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , які вже заплямували свою честь, гідність та репутацію своїми зв`язками з організованою злочинністю, розглядати іншу справу, в основі якої також перебуває використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 », підробленої довідки від 12.03.2024 року, яка також була виготовлена в рамках організованої злочинної діяльності злочинної організації ОСОБА_5 .

На думку заявника відводу, внаслідок втягнення суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до організованої злочинної діяльності злочинної організації ОСОБА_5 щодо використання та легітимізації підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 », є очевидним і природним, що вказані судді продовжать свою злочинну діяльність у рамках вказаної злочинної організації ОСОБА_5 , будучи залежними від ОСОБА_5 . Тому розгляд вказаними суддями апеляційної скарги на ухвалу від 12.01.2026 року є незаконним, оскільки вказані судді вже вчинили численні відповідні дії, які мають явні ознаки тяжких та особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації та у рамках організованої злочинної діяльності, а відтак очікувати від них будь-якого справедливого, законного рішення, заявник вважає за неможливе.

Заявник вважає, що в рамках цієї справи судді ОСОБА_6 та Громік Р.Д. будуть продовжувати стверджувати, що вони також вірять у життя після смерті та можливість підписання документів біологічно мертвою людиною, адже предмет оскарження так звана «Довідка Шевченка» від 12.03.2024 року, яка також є підробленим документом, власне є продовженням легітимізації підроблених документів на ім`я ОСОБА_7 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та злочинної діяльності з використанням таких документів.

Через вказані вище обставини участь суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у розгляді цієї апеляційної скарги, на думку заявника заяви про відвід суддів, є не просто незаконною і навіть не лише просто абсурдною така участь взагалі знищить правосуддя як таке.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 вважає, що судді ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , внаслідок їхньої крайньої, дикої, небачуваної упередженості, тотальної відсутності неупередженості та особистої зацікавленості у результатах розгляду справи в силу того, що вони є активними членами злочинної організації ОСОБА_5 , перебувають на утриманні вказаної злочинної організації та є залежними від цієї злочинної організації, Стойкова Л.К. просила задовольнити її заяву та відвести вказаних суддів від розгляду даної справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість чи необґрунтованість заявленого відводу, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За ч. 7 вищевказаної статті питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Згідно діючого процесуального законодавства, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

В контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім».

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тобто, коли сторони стверджують те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше: йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге: слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення ЄСПЛ у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

ЄСПЛ далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, «Булут проти Австрії» (Bulut v. Avstria), рішення ЕСПЛ від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та «Томан проти Швейцарії» (Thomann v. Switzerland), рішення ЄСПЛ від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення ЄСПЛ «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Тобто, у кожній конкретній справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява №16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, довела на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заява ОСОБА_1 від 30.01.2026 року про відвід суддів Сегеди С.М. та Громіка Р.Д. не свідчать про упередженість або необ`єктивність суддів.

Більше того, в даному випадку предметом апеляційного оскарження є ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2026 року, апеляційне провадження було відкрито 26.01.2026 року.

Як вбачається із заяви про відвід суддів, усі доводи, що викладені заявником у заяві про відвід суддів Громіка Р.Д. та Сегеди С.М. зводяться до незгоди з постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року у справі № 500/2395/18.

Разом з тим, відповідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Колегія суддів також звертає увагу заявника на те, що суддя Сегеда С.М. під час ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року участі у справі 500/2395/18 не приймав.

Апеляційний суд роз`яснює, що у разі незгоди з судовим рішенням, учасники справи мають право його оскаржити у встановленому законом порядку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу заявника на те, що у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик.

Аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у своїх постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20.

Учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також у неупередженості або об`єктивності суддів.

Він вправі висловлювати ці сумніви у поданій до суду заяві про відвід, проте повинен бути стриманим і коректним у словах, утримуватися від надання особистісних характеристик і оцінок, а тим паче від огульних та надуманих звинувачень суддів у вчиненні злочинів.

Аналогічний висновок також міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 199/6713/14-ц.

Таким чином, враховуючи, що заявник не надала доказів на підтвердження доводів заяви, які б свідчили про наявність об`єктивних, дійсних обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, посилання заявника не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи, та зводяться до припущень і є безпідставними, а тому заява ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д. є необґрунтованою.

З огляду на викладені обставини та у відповідності до вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України, матеріали апеляційного оскарження у справі № 946/72/26 підлягають передачі до канцелярії Одеського апеляційного суду для вирішення питання про відвід суддів іншим суддею, який не входить до складу суду і якому не може бути заявлено відвід.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 36, 39, 40, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М. та Громіка Р.Д. визнати необґрунтованою.

Матеріали апеляційного оскарження у цивільній справі № 946/72/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Саф`янівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльська районна державна адміністрація Одеської області, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Державна прикордонна служба України, Державне підприємство «Кваліфікаційне товариство Регістр судноплавства України», Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Державне агентство водних ресурсів України, про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 січня 2026 року, - передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для вирішення питання про відвід суддів іншим суддею, який не входить до складу суду і якому не може бути заявлено відвід.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева