Дата документу 06.02.2026
Справа № 334/7355/25
Провадження № 6/334/38/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у місті Запоріжжі, заяву відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 23.01.2026 року за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2026 року, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали заяву про розстрочку виконання судового рішення.

У вказаній заяві просили суд розстрочити виконання судового рішення у справі №334/7355/25 по сплаті заборгованості на користь Концерну «Міські теплові мережі».

Представник КП «Міські теплові мережі» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення на адресу копії заяви з додатками та судової повістки.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, надали заяву в якій просила розгляд заяви здійснювати без їх участі, свою заяву підтримали, просили задовольнити.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23 січня 2026 року Дніпровським районним судом міста Запоріжжя було винесено рішення у цивільній справі № 334/7355/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено . Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі», суму боргу за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, за період з 01.11.2020 року по 31.01.2025 року, в розмірі 33 607,09 грн. (тридцять три тисячі шістсот сім гривень 09 копійок). Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі», судовий збір в сумі 2422,40 грн. у рівних частинах з кожного по 1211,20 грн.

З долучених до заяви документів, а саме Довідок про доходи на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що відповідачі мають тяжкий матеріальний стан.

Так, з довідки про доходи, яка видана ОСОБА_3 Правобережним об`єднанням управління ПФУ в м. Запоріжжя в Запорізькій області, останній є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3323 грн.

Так, з довідки про доходи, яка видана ОСОБА_1 Правобережним об`єднанням управління ПФУ в м. Запоріжжя в Запорізькій області, остання є пенсіонеркою та отримує пенсію в розмірі 10 282,75 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

За частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з частиною першою, третьою, четвертою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до статті 33 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.

Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення усієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Підставою для застосування статті 435 ЦПК України є обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять не можливим.

В той же час, згідно з ч. 5ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Як вбачається з довідок наданих відповідачами, останні є пенсіонерами та мають тяжких матеріальний стан, яке не дозволяє їм одночасно сплатити увесь розмір заборгованості, але від виконання рішення суду не ухиляються, мають намір його виконувати.

Враховуючи наявність обставини, що істотно ускладнює виконання рішення, та враховуючи той факт, що згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення цього рішення, суд дійшов висновку про задоволення заяви про розстрочення виконання рішення строком на10 місяців.

Вирішуючи вказане в заяві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що заявники не намагаються уникнути виконання рішення суду, а навпаки виконати його.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає за можливе заяву про розстрочку виконання рішення суду задовольнити.

Керуючись статтями 260, 268, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 23.01.2026 року за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Розстрочити виконання рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 23.01.2026 року у справі № 334/7355/25 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості в сумі 33607,09 гривень, шляхом погашення заборгованості рівними частками строком на 10 місяців, встановивши спосіб і порядок виконання рішення суду рівними платежами щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили у сумі 3500 гривень, та 2107,09 гривень останнім платежем.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Баруліна Т. Є.