Провадження № 2-з/752/13/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Машкевич К.В.

за участю секретаря- Ковальської К.О.

розглянувши заяву представника відповідача - адвоката Миколаєвої Ю.В. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею.

Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року за заявою позивачки були застосовані заходи забезпечення позову до її звернення до суду шляхом зобов`язання відповідача повернути дітей за їх постійним місцем проживання разом з матір`ю до набрання рішенням суду законної сили.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року ухвала суду була скасована.

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Представник відповідача - адвокат Миколаєва Ю.В. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову і просить зоборонити позивачці до набрання законної сили рішенням суду вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну місця навчання дітей: доньки ОСОБА_3 з ліцею № 6 «ЛІДЕР» Полтавської міської ради; сина ОСОБА_4 з початкової школи № 43 Полтавської міської ради, група «Пізнайко», до іншого закладу освіти шляхом подання заяв, звернень чи інших документів без згоди батька та без відповідного рішення суду.

Посилається на те, що діти проживають разом з батьком у м.Полтаві, де мають стабільне, спокійне та безпечне середовище.

Діти навчаються у закладах дошкільної та загальної середньої освіти, де вони є адаптованими до навчального процесу, педагогічного середовища та соціального оточення.

Донька ОСОБА_3 є ученицею 2-Б класу ліцею № 6 «ЛІДЕР» Полтавської міської ради, а син ОСОБА_4 є вихованцем групи « Пізнайко » початкової школи № 43 Полтавської міської ради.

Під час розгляду справи у Київському апеляційному суді ОСОБА_2 стало відомо про реальний ризик вчинення позивачкою дій, спрямованих на вилучення дітей з місця їх фактичного проживання та зміну закладу освіти без його згоди, що призведе до переривання навчального процесу та порушення стабільності життя дітей.

Так, 07 листопада 2025 року поблизу Ліцею № 6 Полтавської міської ради у м. Полтаві мала місце спроба самочинного вилучення малолітньої дитини, доньки ОСОБА_3 , з боку матері та її близьких родичів без згоди батька та всупереч волевиявленню самої дитини.

Під час даного інциденту група осіб, у тому числі мати дитини, блокувала пересування бабусі та дитини, здійснювала психологічний тиск, а також намагалася силоміць помістити дитину до автомобіля для вивезення в інше місто.

Дитина перебувала у стані сильного емоційного напруження, плакала та категорично відмовлялися їхати разом із матір`ю, проявляла ознаки гострої стресової реакції, не бажала йти з матір`ю та наполягала на виклику батька.

У письмових поясненнях педагогічних працівників зазначено, що після інциденту дитина перебувала у стані сильного психоемоційного збудження, окремо зафіксовано факт мимовільного сечовипускання у дитини під час зазначеного інциденту, про що вона повідомила вчителю.

Зазначені обставини свідчать про реальний ризик повторення подібних дій з боку позивачки та підтверджують необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою захисту дітей, запобігання подальшому психоемоційному травмуванню та забезпечення стабільності їхнього навчального процесу до вирішення спору по суті.

З огляду на те, що позивачка уже вчиняла активні дії, спрямовані на негайну зміну місця проживання дітей, вважає, що існує обґрунтований ризик повторення аналогічних дій позасудовим способом з метою досягнення результату, який не був підтриманий судом.

Вважає, що повторення зазначених дій позивачкою може призвести до тривалого перебування дітей у стані правової та життєвої нестабільності, що прямо суперечить принципу забезпечення їх найкращих інтересів.

З урахуванням цього, просить задовольнити заяву.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктами 2 та 3 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) забороною вчиняти певні дії;

2) встановленням обов`язку вчинити певні дії у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому частиною 1 статті 151 ЦПК України.

З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Керуючись статтями 149 - 150 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 до вирішення спору по суті та набрання рішенням суду законної сили вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну місця навчання малолітніх дітей:

1) доньки ОСОБА_3 з ліцею № 6 «ЛІДЕР» Полтавської міської ради;

2) сина ОСОБА_1 з початкової школи № 43 Полтавської міської ради, група «Пізнайко»;

до іншого закладу освіти без згоди батька ОСОБА_2 або відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: К.В.Машкевич