Справа № 215/2140/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі : головуючого, судді - Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Коломійчук К.Ю.

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду №7, за правилами спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції з представником відповідача власнии технічними засобами, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2025 представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 28.07.2023 р. на підставі кредитного договору № видано кредитну картку з лімітом 125765,09 грн.. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 222378,03грн.

Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору позивач направив письмову вимогу відповідачу про повернення боргу, яку позичальник не виконав, внаслідок чого має заборгованість, що станом на 10.01.2025 р. складає 150640,72 грн., з яких: 120509,75 грн. заборгованість за кредитом; 14,58 грн. заборгованість за процентами; 30116,39грн. заборгованість за комісією.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» суму заборгованості 150640,72 грн., та витрати з оплати судового збору у сумі 2422,40 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом з тим, в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.3зворот).

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, 22.04.2025 в суд надійшов відзив на позовну заяву (а.с.84-94) за підписом представника відповідача ОСОБА_2 (разом з підтвердженням про направлення копії позивачу), в якому позов визнається частково, а саме в сумі 40510,85грн. за період з 28.07.2023 (дата видачі кредиту) по 26.03.2025 (дата подання позовної заяви до суду), з урахуванням сплачених відповідачем сум за період з 28.08.2023 по 28.09.2023 згідно графіку погашення, а саме: 5255,34грн. заборгованості по сумі кредиту, 3,06грн. - по відсотках, 4024,48грн - по комісії. Вказує, що кредит було отримано відповідачем на споживчі потреби, тому праву кредитора про дострокове повернення кредиту має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, та матеріали справи не містять належних доказів щодо отримання досудової вимоги відповідачем. Щодо стягнення заборгованості за комісією, то ці вимоги позивача представник відповідача вважає несправедливими, посилаючись на п.31.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 справа №496/3134/19, оскільки вважає, що послуги банку повинні надаватися безоплатно. Вказує, що в решті заявлених позовних вимог необхідно відмовити. Також пункт 4 наданого суду відзиву містить інформацію (думку представника) щодо стягнення судових витрат на користь відповідача, а саме посилання на норми ЦПК України, які містять визначення витрат на правову допомогу, їх розмір, та проінформовано суд про наявність договору про надання правової допомоги укладеного між відповідачем та її представником, які витрати понесла відповідач та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, докази щодо розміру витрат будуть надані суду до закінчення судових дебатів, та в тексті відзиву відсутні вимоги щодо стягнення понесених відповідачем витрат з позивача.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

В судовому засіданні представник відповідача визнала позов частково з підстав та доводів, викладених у відзиві.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що факт укладення договору кредитування № між сторонами підтверджується копією заяви від 28.07.2023 р. про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за якою АТ «ПУМБ» надав ОСОБА_1 кредитний ліміт в сумі 125765,09грн. (а.с.10-11).

Відповідно до заяви № про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.07.2023 р., яку відповідач підписала та прийняв публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахування умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), погодилася на обрання будь-яких послуг передбачених ДКБО, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), підписанням цієї заяви (тип підпису: ОТП-пароль на номер телефону НОМЕР_1 ) підтвердила свою згоду на укладання Договору на наданих умовах, надати у гривнях Кредитний ліміт у сумі 125765,09грн. Спосіб надання Споживчого кредиту на загальні споживчі цілі: банківський переказ на погашення заборгованості за договором №901. Процентна ставка становить 0,01% річних, розір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,6%, з графіком встановлених платежів. Строк дії кредитного ліміту 48 місяців. При цьому своїм підписом відповідач підтвердила своє ознайомлення та згоду на те, що така заява разом із Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку, Паспортом споживчого кредиту складають договір кредитування, підтвердивши, що ознайомилася із зазначеними документами, до яких не має заперечень (а.с.10). Вказані умови також підтверджуються паспортом споживчого кредиту (а.с.12). А перерахування коштів в сумі 125765,09 підтверджується платіжною інструкцією №TR.69644598.53468.25578 від 28.07.2023 (а.с.25), їх використання - випискою по рахунку (а.с.27).

Факт укладання даного договору та отримання кредитних коштів в сумі 125765,09грн. стороною відповідача не заперечується, а тому вважається встановленим та підтвердженим.

За ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови кредитного договору від 28.07.2023 року № , суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту повинна виконуватись згідно із діючим законодавством та умовами укладеного між сторонами договору.

Щодо періоду нарахування заборгованості та її погашення відповідачем, судом встановлено наступне.

Так на підставі розрахунків АТ «ПУМБ» щодо заборгованості відповідача вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 10.01.2025 р. включно мається заборгованість перед АТ «ПУМБ» за договором № від 28.07.2023 року в загальному розмірі 150640,72 грн., з яких: 120509,75 грн. заборгованість за кредитом, яка розбита рівними частинами на період з 28.10.2023 по 28.07.2027 включно згідно графіка погашення заборгованості по кредиту; 14,58 грн. заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом за період з 28.10.2023 по 28.01.2025 включно; та заборгованість по комісії за кредитним договором у розмірі 30116,39грн. за період з 28.10.2023 по 27.12.2024 включно (а.с.25зворот-26зворот). Період з 28.08.2023 по 28.09.2023 не заявлено позивачем до стягнення заборгованості, так як відповідач виконувала свої зобов`язання впродовж двох місяців.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Судами встановлено, що кредит за кредитним договором від 28.07.2023 № є споживчим, що підтверджено у пункті 1. кредитного договору.

13.01.2025 АТ «ПУМБ» листом № КНО-44.2.2/18 направили позичальнику ОСОБА_1 вимогу про повернення всієї суми кредиту за кредитним договором протягом 30 календарних днів від дати одержання цієї вимоги.

Таку вимогу банк обґрунтовував, посилаючись на норми ЗУ «Про споживче кредитування».

Згідно з наведеними умовами сторони дійшли згоди, що, незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії (якщо буде мати місце), у випадках, які сторони визначили як істотне порушення умов цього договору. При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання вимоги.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).

Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

У позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача поточної заборгованості за кредитом та процентами станом на дату звернення з позовом у суд, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 47140,76грн. за період з 28.10.2023 по 27.03.2025 включно, заборгованість за процентами в сумі 14,58грн. за період з 28.10.2023 по 28.01.2025 включно.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, судом встановлено наступне.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (ч.5 Умов надання споживчого кредиту АТ «ПУМБ» - а.с.21).

Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

В п.31.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 справа №496/3134/19, на який посилається представник відповідача, зазначено, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".», але комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є лише плата за надання інформації про стан кредиту, а включає в себе також розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія, як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється у разі реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, враховуючи принципи справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит у цьому випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц (провадження № 61-10414св20) зробив висновок, що платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, тому у задоволенні позову в частині стянення заборгованості за комісією слід відмовити.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення з відповідачем кредитного договору № від 28.07.2023 та порушення нею взятих на себе зобов`язань.

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростовані, тому суд вважає їх належними та допустимими доказами і бере за основу при ухваленні цього рішення.

Суд враховує, що позивачем доведений факт досягнення сторонами домовленості по кредитному договору про сплату відповідачем відсотків за користування кредитом, з якими відповідач погодилася, підписавши заяву.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині поточної заборгованості за кредитом та відсотками за період з 28.10.2023 по 27.03.2025 включно (дата звернення з позовом у суд).

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 758,21 грн., сплачений ним як користувачем Електронного суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог ((47155,34грн.*100%) / 150640,72грн. = 31,3%; ((2422,40грн.*31,3%) / 100% = 758,21грн. ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 81, 89, ч.1 ст.141, 263, 265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4) заборгованість за кредитним договором № від 28.07.2023 року в сумі 47155 (сорок сім тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. 34 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 47140,76грн. за період з 28.10.2023 по 27.03.2025 включно, заборгованість за процентами в сумі 14,58грн. за період з 28.10.2023 по 28.01.2025 включно.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4) витрати з оплати судового збору в сумі 758,21 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 19.01.2026 р.

СУДДЯ: