Справа № 577/5817/25
Номер провадження 2/585/339/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

Головуючого судді Цвєлодуб Г.О.,

за участю секретаря с/з Салій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 4412534 від 22.05.2021р. у розмірі 40678 грн. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 22.05.2021 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4412534, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн. Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 11.11.2021р. згідно умов договору відступлення права вимоги №12Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4412534 від 22.05.2021р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення сума боргу відповідача перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 40678 грн., із яких:- заборгованість за тілом кредиту становить 9162 грн.; заборгованість за відсотками становить 30016 грн., заборгованість за комісійними винагородами 1500 грн., яку позивач просить стягнути, а також судові витрати в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою від 06 січня 2026 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

13 січня 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" у повному обсязі, керуючись ст. 207, ст. 1055 ЦК УКРАЇНИ, а також ст.512-516 ЦК УКРАЇНИ, у випадку визнання факту існування боргових зобов`язань мною перед ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" врахувати наведені всі обчислення за сплаченими коштами за кредитним договором, які надані самим позивачем та відмовити позивачу у стягненні явно завищених процентів на підставі ст.551 та ст. 1056-1 ЦК УКРАЇНИ, судові витрати покласти на позивача, згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК УКРАЇНИ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а також згідно зі ст. 133, ст.137, ст.141 ЦПК УКРАЇНИ просила витрати на правничу допомогу покласти на позивача. Відзив мотивовано тим, що позивач не надав доказів підписання нею кредитного договору належним електронним підписом, посилання на смс-повідомлення не відповідає вимогам законодавства України щодо ідентифікації особи, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" не доведено свого статусу про правонаступництво за кредитним договором, в день укладання договору з неї була стягнена комісія у сумі 1500,00 грн. та в подальшому нараховувались "комісії за пролонгацію", що прямо суперечить вимогам ст.11. Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (несправедливі умови договору), Закону України "Про споживче кредитування" (ст. 3; ст.8), який забороняє будь які додаткові комісії та платежі, окрім тих, що прямо передбачені договором, відповідно до Закону України. Позивач заявляє, про стягнення понад 30000 грн. відсотків при залишку тіла менше 10000 грн, що є кабальними умовами та порушує принципи справедливості. Згідно із розрахунку наданими позивачем нею сплачено грошові кошти в сумі: тіло кредиту 5838,00 грн., комісія за пролонгацію 5838,00 грн., проценти за кредитом 9088,00 грн., загалом сплачено грошових коштів за кредитним договором 20764,00 грн., що суттєво перевищує тіло кредиту. Таким чином вимоги позивача про сплату боргу в розмірі 40678 грн. є безпідставники. Також, згідно з договору 4412534, де вказано, що кредит надається на строк 30 днів з 22.05.2021 року, тому все що нараховано після 30-денного строку договору вважається незаконним і не підлягає стягненню. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК УКРАЇНИ, договір діє протягом строку, на який його укладено. Нарахування відсотків та інших платежів після закінчення строку дії договору не грунтується на Законі та є неправомірними. Верховний Суд неодноразово зазначав, що кредитодавець має право нараховувати проценти лише у строки користування кредитом, в після його закінчення лише застосування наслідків прострочення виконання зобов`язань, передбачених ст.625 ЦК УКРАЇНИ (інфляційні витрати та 3% річних), якщо такі вимоги заявлені ( постанова ВС від 01.07.2018 у справі 444/9519/12 та інші).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд звертає увагу на висновки, до яких дійшов Верховний суд у постанові від 02.11.2021 року під час розгляду справи № 243/6552/20. Зокрема Верховним судом було зазначено, «що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Судом встановлено, що 22.05.2021 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4412534, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 21.06.2021, проценти з користування кредитом: 3000 грн., нараховуються за ставкою 1,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісія за надання кредиту 1500 грн.

Вказаний договір підписано відповідачем шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором.

Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту № 4412534.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що кредитний договір №4412534 від 22.05.2021 року був підписаний позичальником відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладеними сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Таким чином, ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачці на картковий рахунок, надавши останній можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.

Крім того, судом зауважується, що відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердила отримання грошових коштів, а також користування ними та погашення тіла кредиту, відсотків та комісії.

11.11.2021р. згідно умов договору відступлення права вимоги №12Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4412534 від 22.05.2021р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першоюстатті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно достатті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2021р. згідно умов договору відступлення права вимоги №12Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4412534 від 22.05.2021р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до ОСОБА_1 , тому доводи відповідача, викладені у відзиві щодо того, що ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" не доведено свого статусу про правонаступництво за кредитним договором, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» в сумі 40678 грн., із яких:- заборгованість за тілом кредиту становить 9162 грн.; заборгованість за відсотками становить 30016 грн., заборгованість за комісійними винагородами 1500 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.

Оскільки відповідач умови договору своєчасно і в повному обсязі не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 9162 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 30016 грн. суд зазначає наступне.

22.05.2021 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4412534, строком на 30 днів, дата повернення кредиту 21.06.2021.

Можливість нарахування та стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктами 2.2.3 та 2.3.1.2 кредитного договору, відповідно до яких строк кредитування у разі продовження позичальником користування кредитом може бути продовжено на строк 60 днів.

Зокрема, згідно з п. 2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору.

Судом встановлено, що у подальшому, враховуючи, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання у строк, визначений п.1.4 договору з урахуванням продовження строків користування кредитом, далі продовжила користуватися кредитними коштами після 21.06.2021 року, суд приходить до висновку, що внаслідок таких дій відповідачки, у відповідності до положень п.2.2.3 договору, відбулася зміна умов договору щодо строку кредитування на умови, які визначені у п.2.2.3 договору, у зв`язку з чим строк кредитування пролонговано, проценти з дня наступного за днем, визначеним п. 1.4 з урахуванням продовження строків користування кредитом, продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено Товариством в односторонньому порядку.

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Міолан» вбачається, що ОСОБА_1 здійснювались нарахування процентів згідно п.п. 1.5.2, 2.3.1.1. договору за період з 23.05.2021 по 20.10.2021, при цьому остання сплачувала тіло кредиту, комісію за пролонгацію, проценти по кредиту.

При цьому, суд приймає доводи відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків поза межами строку договору, а саме нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування за вказаним договором, з врахуванням його пролонгації на стандартних (базових) умовах, за період з 21.08.2021 по 20.10.2021.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача проценти в межах строку договору, з врахуванням його пролонгації, за період з 23.05.2021 року по 20.08.2021 року (30 днів + 60 днів), з відрахуванням сплачених відповідачем процентів по кредиту, що становить 2260,90 грн.

Вирішуючи питання про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Як встановлено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн. є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак суд приходить до висновку про безпідставність вимог в цій частині.

Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 4412534 від 05.09.2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Отож, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 680,24 грн. (11422,90 х 2422,40 : 40678,00), витрати на правову допомогу в розмірі 1404,06 грн. (11422,90 х 5000 : 40678,00), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за кредитним договором №4412534 від 05.09.2025 у розмірі 11422 (одинадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 90 коп., судовий збір в сумі 680 (шістсот вісімдесят) грн. 24 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1404 (одну тисячу чотириста чотири) грн. 06 коп.

У іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ