Справа № 462/6309/25
УХВАЛА

07 січня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Сеньків Х.М.

з участю представника позивача Джоха Р.В.

представника відповідача Козія Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козія Тараса Васильовича про перегляд заочного рішення від 17 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурзуф Дефенс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17 листопада 2025 року у справі №462/6309/25 позов ТзОВ «Гурзуф Дефенс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Гурзуф Дефенс» штраф за Угодою про охорону, захист та нерозголошення інформації від 16 квітня 2024 року у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США та 5160,00 грн судового збору.

22.12.2025 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення у справі №462/6309/25. Представник відповідача дану заяву обґрунтовує тим, що вказане заочне рішення підлягає скасуванню, а розгляд справи необхідно провести в загальному порядку, оскільки відповідач не підписував Угоду про охорону, захист та нерозголошення інформації на умовах, які зазначені у позовній заяві, зокрема щодо штрафної санкції в розмірі 10 000 доларів США. Так, із доданої копії угоди вбачається, що відповідачем підписано лише останню сторінку, а сторінки угоди, що містять умови щодо штрафної санкції, відповідач не підписував, відповідно ця умова договору сторонами погоджена не була. Як вбачається із долученої позивачем копії посадової інструкції електромеханіка, на якій відсутня відмітка про ознайомлення відповідачем, характер роботи відповідача не передбачав доступу до інформації, за розголошення якої позивач просить стягнути штрафну санкцію, а саме до креслень деталей авіаційної техніки. До позовної заяви також не долучено жодного належного доказу несанкціонованого доступу відповідача до конфіденційної інформації. Позивач не вказує, у який спосіб відповідач довідався про певну інформацію та розголосив її. Уся суть доказування по цій справі ґрунтується на показах директора та працівників ТОВ «Кютех», які нібито впізнали на зображеннях деталь, яку виготовляє позивач. Також позивачем не надано жодного належного доказу предмету посягання інформації у формі об`єкта інтелектуальної власності - креслення деталі, відповідно її не можна ідентифікувати та порівняти із зразками деталей, які виготовляв позивач. У зв`язку з наведеним просить заяву задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Козій Т.В. у судовому засідання заяву про перегляд заочного рішення підтримав з підстав викладених у ній та просив таку задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечив. Пояснив, що текст Угоди про охорону, захист та нерозголошення інформації є типовим та затверджений ще з моменту заснування товариства, відповідач ознайомився зі змістом Угоди та підписав текст такої, а відтак покликання представника відповідача на те, що сторінки угоди, наданої суду, можуть бути замінені є нічим не підтвердженими. Зазначив, що товариство співпрацює з Міністерством оборони України, а відтак вільного доступу до креслень не має, а користуватись ними може тільки чітко визначене коло осіб. Просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали додані до заяви, дійшов висновку про те, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 листопада 2025 року у справі №462/6309/25 позов ТзОВ «Гурзуф Дефенс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Гурзуф Дефенс» штраф за Угодою про охорону, захист та нерозголошення інформації від 16 квітня 2024 року у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США та 5160,00 грн судового збору.

Зі змісту заочного рішення від 17.11.2024 вбачається, що суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судових засідань.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008) наголошує, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Окрім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (Khristovv. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009, де в п. 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, а також посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі.

Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козія Т.В. про перегляд заочного рішення суду від 17.11.2025 слід залишити без задоволення, оскільки зазначені ним обставини не є обґрунтованими і суперечать матеріалам справи, а також не представив жодних доказів, які б обґрунтовували його заперечення проти вимог позивача та мали істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема що на час підписання Угоди відповідачем у тексті такої був відсутній пункт про штраф у розмірі 10000 доларів, а також щодо того, що відповідач не був ознайомлений з посадовою інструкцією комплектувальника авіаційної техніки та що креслення до деталей є у вільному доступі.

Керуючись ст.ст. 284, 285, 287, 288 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козія Тараса Васильовича про перегляд заочного рішення від 17 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурзуф Дефенс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу відмовити.

Роз`яснити відповідачу право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08 січня 2026 року.

Суддя: