КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3471/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кисличенко І. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Кисличенко Інни Володимирівни, в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді П`ятничук В. В.

від 19 вересня 2025 року

у цивільній справі № 759/27065/24 Святошинського районного суду міста Києва

за первісним позовом Державної іпотечної установи

до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором

та зустрічним позовом ОСОБА_1

до Державної іпотечної установи,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

про визнання недійсним умов кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом та зобов`язання перерахувати заборгованість,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року позивач - Державна іпотечна установа, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 38/П/08/2006-840 від 05.09.2006, право вимоги за яким перейшло до ДІУ від ВАТ КБ «Надра» на підставі Договору відступлення від 21.05.2020.

Позивач зазначав, що позичальник отримав 33 680 дол. США зі строком повернення до 05.09.2036. Додатковою угодою № 1 від 19.09.2013 сторони погодили фіксовану відсоткову ставку у розмірі 14,2 % річних. Виконання зобов`язань забезпечено іпотекою та договорами поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які несуть солідарну відповідальність у повному обсязі.

Через неналежне виконання зобов`язань утворилася заборгованість за період з 10.06.2020 по 10.08.2024 у розмірі 553 427,83 грн (з яких 76 270,88 грн - тіло кредиту, 477 656,95 грн - відсотки). Оскільки направлена 23.08.2024 вимога про погашення заборгованості виконана не була, позивач просив стягнути борг у судовому порядку.

05.03.2025 ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ДІУ та третіх осіб про визнання недійсним пункту 1.3.2 Кредитного договору від 05.09.2006 (щодо встановлення щомісячної плати за управління кредитом у розмірі 0,35 %) та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості шляхом зменшення основного боргу на суму 9 184,96 доларів США.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що умова договору про плату за управління кредитом є несправедливою, порушує права споживача та суперечить принципам добросовісності, а тому підлягає визнанню недійсною з моменту укладення. Вказував, що дізнався про порушення своїх прав із розрахунку до первісного позову, згідно з яким банк зарахував 4 431,11 дол. США сплачених коштів на погашення цієї комісії, а 19.09.2013 безпідставно переніс борг по комісії у розмірі 4 750,85 дол. США на рахунок прострочених відсотків. Загальна сума коштів, безпідставно утриманих або нарахованих за незаконною комісією, становить 9 184,96 дол. США, на яку позивач просить зменшити тіло кредиту.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2025 року первісний позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 38/П/08/2006-840 від 05.09.2006 у розмірі 553 427 грн 83 коп., в тому числі: прострочена сума основного боргу - 76 270 грн 88 коп. за період з 10.06.2020 по 10.08.2024; прострочені відсотки за користування кредитом - 477 156 грн 95 коп. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Кисличенко І. В., в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення основного (первісного) позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги первісного позову залишити без задоволення. Стягнути з Державної іпотечної установи судові витрати.

Апелянт зазначає, що суд проігнорував заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до щомісячних платежів, зробленою як усно, так і письмово у відзиві, чим порушив ст. 267 ЦК України. Скаржник звертає увагу на недоведеність розміру заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, а додані до нього «виписки» є електронними таблицями без обов`язкових реквізитів (підпису, печатки, коректних назв рахунків), що суперечить вимогам Положення НБУ № 75 та ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Апелянт наголошує на безпідставному відхиленні клопотання про витребування оригіналів банківських виписок, що позбавило сторону можливості надати контррозрахунок, порушивши принцип змагальності. Також Апелянт вказує на неукладеність Додаткової угоди № 1 про підвищення відсоткової ставки до 14,2% через відсутність погодженого Графіка платежів, який визначено як істотну умову. Щодо поруки, Апелянт стверджує, що порука припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності без згоди поручителів (підвищення ставки) та спливом преклюзивних строків пред`явлення вимоги.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гоцюк Н. О., в інтересах Державної іпотечної установи, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Позивач зазначає, що строки позовної давності не спливли з огляду на їх продовження на час дії карантину COVID-19 та воєнного стану (п.п. 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України). Щодо доказової бази, позивач стверджує, що надані виписки, отримані від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є належними доказами, а розрахунок заборгованості є арифметично вірним та не спростованим відповідачем-1. Стосовно Додаткової угоди № 1, позивач вказує, що підпис позичальника свідчить про його згоду з усіма умовами, а відсутність фізичного графіку не скасовує обов`язку повернення коштів. Щодо поручителів, позивач наполягає на їх солідарній відповідальності згідно з умовами договорів поруки та вважає, що часткова оплата боргу Відповідачем-1 у 2025 році перервала перебіг давності.

Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача-апелянта - адвокат Кисличенко І. В., апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та доводів.

Позивач - Державна іпотечна установа, представника у судове засідання не направила.

Клопотання представника-адвоката Гоцюк Н. О. подане 22.01.2026 про відкладення розгляду справи у зв`язку із її перебуванням на лікарняному із 19.01.2026 по 23.01.2026 колегією суддів залишено без задоволення, оскільки внутрішня організація роботи юридичної особи, зокрема й забезпечення участі представника в судовому засіданні, є суб`єктивним правом та обов`язком самої юридичної особи, а неможливість участі конкретного адвоката через тимчасову непрацездатність не позбавляє цю особу можливості уповноважити іншого представника або забезпечити участь керівника в порядку самопредставництва. Зважаючи на те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а матеріали провадження містять достатньо відомостей для перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів, керуючись положеннями частини другої статті 372 ЦПК України, дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та визнала можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача-апелянта - адвокат Кисличенко І. В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 05.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 38/П/08/2006-840, право вимоги за яким набуто Державною іпотечною установою на підставі Договору відступлення права вимоги посвідченого приватним нотаріусом КМНО Заєць І. О. за реєстраційним номером № 1436 від 21.05.2020, на виконання умов укладеної між сторонами мирової угоди від 18.05.2020 в господарській справі № 910/19158/16, яка знаходилась в провадженні Господарського суду м. Києва за позовом ДІУ до банку про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 (т. 1 а.с. 27-30).

Повідомлення про відступлення права вимоги вих. № 3138/32/4 від 20.07.2020 було вручено особисто ОСОБА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 57-59).

Відповідно пунктів 1.1. Договору, Кредитором було надано Позичальнику грошові кошти в сумі 33 680,00 доларів США, в порядку і на умовах визначених договором. Відсотки за користування кредитом становлять 10,0 % річних від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом ( п. 1.3 кредитного договору).

Факт надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 33 680,00 доларів США, підтверджується заявою про видачу готівки № NL-2 від 05.09.2006 (т. 1 а.с. 31).

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит строком повернення по 05.09.2036.

Відповідно до додаткового договору від 19.09.2013 про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 38/П/08/2006-840 від 05.09.2006, банк та ОСОБА_1 погодили зміни до кредитного договору № 38/П/08/2006-840 від 05.09.2006 та визначили у п. 2.1 що на період з дня підписання сторонами даного додаткового договору до повного виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором та за умови належного їх виконання, для розрахунку процентів за користування кредитом встановлюється фіксована процентна ставка у розмірі 14,2 % річних (т. 1 а.с. 32-36).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, ОСОБА_1 уклав з банком договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,2 кв. м, житловою площею 21,80 кв. м.

На виконання умов Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного договору, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 05.09.2006 укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом КМНО Яковенко Л. А. та зареєстрований в реєстрі № 3921, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,2 кв. м, житловою площею 21,80 кв. м (т. 1 а.с. 37-39).

У забезпечення взятих на себе зобов`язань що випливають з кредитного договору, 05.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки До № 38/П/08/2006-840 та 05.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 договір поруки До № 38/П/08/2006-840 (т. 1 а.с. 40-41, 42-43).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору поруки, поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручились перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язання, що витікають з кредитного договору № 38/П/08/2006-840 від 05.09.2006, в тому числі повернення до 05.09.2036 кредиту у розмірі 33 680,00 доларів США, сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 10,00 % річних, сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, сплати можливих штрафних санкцій (штрафу, пені).

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки, відповідальність відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні ОСОБА_1 зобов`язань в цілому.

Відповідно до п. 1.4 договору поруки, поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобов`язань у повному об`ємі належному йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п. 1.5 договору поруки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ознайомлені та погоджуються з умовами кредитного договору.

23.08.2024 Державна іпотечна установа направила на адреси боржника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вимогу про сплату заборгованості за період з 10.06.2020 по 10.08.2024 у розмірі 553 427,83 грн (т. 1 а.с. 60-73).

Станом на 10.07.2025 заборгованість за Кредитним договором № 38/П/08/2006-840 від 05.09.2006 становить 553 427,83 грн, в тому числі: прострочена сума основного боргу - 76 270,88 грн за період з 10.06.2020 по 10.08.2024; прострочені відсотки за користування кредитом - 477 156,95 грн за період з 10.06.2020 по 10.08.2024.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які відповідач (позичальник) виконав неналежним чином, допустивши утворення заборгованості. Суд прийняв розрахунок позивача як належний доказ, вказавши на відсутність контррозрахунку з боку відповідачів. Відхиляючи доводи про неукладеність Додаткової угоди № 1, суд послався на факт її підписання сторонами. Щодо поручителів суд зазначив, що вони несуть солідарну відповідальність разом із боржником на підставі укладених договорів поруки. Доводи про сплив позовної давності судом відхилено з огляду на строк дії договору до 2036 року та законодавче продовження строків давності.

Частково погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості через вади наданих позивачем банківських виписок, колегія суддів зазначає таке. У спорах про стягнення кредитної заборгованості процесуальний обов`язок доказування розподіляється між сторонами таким чином: позивач (кредитодавець) зобов`язаний довести факт укладення договору та реального надання коштів позичальнику, а відповідач (позичальник), заперечуючи проти позову, зобов`язаний довести належне виконання ним зобов`язань, зокрема факт повернення отриманих коштів.

Як встановлено судом та підтверджується наявною у матеріалах справи заявою про видачу готівки № NL-2 від 05.09.2006, позивач виконав свій обов`язок та надав беззаперечні докази передачі кредитних коштів у розмірі 33 680,00 доларів США, що спростовує будь-які сумніви щодо виникнення боргового зобов`язання.

З моменту доведення факту отримання коштів тягар доказування їх повернення (повного або часткового) переходить на позичальника. Твердження апелянта про те, що надані Державною іпотечною установою виписки з особового рахунку (т. 1 а.с. 147-176) є неналежними доказами через відсутність певних реквізитів, є спробою безпідставно перекласти на кредитора обов`язок доказування обставин, які мають підтверджуватися первинними документами саме боржника (квитанціями, платіжними дорученнями тощо). Заперечуючи проти розміру заборгованості та стверджуючи про неналежність банківських виписок, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження здійснення ним платежів, які не були б враховані позивачем, або на підтвердження того, що суми погашення були більшими, ніж відображено у розрахунку банку. Сама по собі незгода з формою поданого позивачем розрахунку чи виписок за відсутності належних доказів погашення кредиту (квитанцій про сплату) та альтернативного контррозрахунку не може бути підставою для відмови у позові, оскільки факт отримання коштів доведено, а факт їх повернення боржником не підтверджено.

За таких обставин, враховуючи принцип змагальності сторін, колегія суддів визнає наданий позивачем розрахунок, який базується на наявних у справі виписках з рахунків, належним та достатнім доказом існування заборгованості, арифметична правильність якого відповідачем не спростована

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про неправомірність застосування відсоткової ставки 14,2 % річних. Матеріалами справи підтверджується, що 19.09.2013 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 1, якою змінено розмір процентної ставки з 10 % до 14,2 %. Вказана угода підписана позичальником особисто, що свідчить про досягнення згоди з усіх її істотних умов. Відсутність окремого додатка «Графік платежів» не спростовує факту погодження розміру ставки та не звільняє боржника від обов`язку сплачувати відсотки у погодженому розмірі.

Перевіривши розрахунок заборгованості за період з 10.06.2020 по 10.08.2024, колегія суддів встановила, що заявлена до стягнення сума (553 427,83 грн) не перевищує розміру зобов`язань, передбачених пунктом 3.2.2 Кредитного договору (мінімальний щомісячний платіж 405 доларів США).

Позовна давність не пропущена, оскільки строк дії договору встановлено до 05.09.2036, а перебіг строків давності за періодичними платежами у спірний період (з 10.06.2020 по 10.08.2024) було продовжено на підставі п. 12 та п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (у зв`язку з карантином та воєнним станом). Тому рішення суду в частині стягнення боргу з позичальника є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості з поручителів ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013 році) порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом встановлено, що укладенням Додаткової угоди № 1 від 19.09.2013 кредитор та позичальник змінили умови основного зобов`язання, збільшивши відсоткову ставку з 10 % до 14,2 % річних. Підвищення відсоткової ставки є зміною зобов`язання, що безумовно призводить до збільшення обсягу відповідальності боржника (зростання суми нарахованих відсотків), а отже - і поручителів.

Матеріали справи не містять доказів надання поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмової згоди на таке збільшення відповідальності шляхом підписання відповідних угод. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова у справі № 755/18438/16-ц від 26.06.2019) та Верховного Суду України (справа № 6-268цс14), зміна зобов`язання (збільшення процентної ставки) без згоди поручителя припиняє поруку.

Оскільки порука припинилася 19.09.2013 в момент внесення змін до основного договору, правові підстави для покладення на поручителів солідарної відповідальності за боргами, нарахованими за підвищеною ставкою у 2020-2024 роках, відсутні.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до поручителів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 12 463 гривні 38 копійок. Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду скаргу задоволено частково, а рішення суду першої інстанції скасовано щодо позовних вимог до двох із трьох співвідповідачів із ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові, понесені апелянтом витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок позивача пропорційно до задоволеної частини скарги.

Оскільки в суді апеляційній інстанції стосовно двох відповідачів-поручителів рішення ухвалено не на користь позивача - Державної іпотечної установи, з останньої на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 308 гривень 92 копійки, що становить дві третини від фактично сплаченої заявником суми.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кисличенко Інни Володимирівни, в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2025 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Державної іпотечної установи () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8 308 (вісім тисяч триста вісім) гривень 92 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 січня 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов