Номер провадження2-з/205/143/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра

у складі головуючого судді Грони Д. С.,

за участю секретаря судового засідання Галушки А. А.,

представника позивача органу опіки та піклування Завгородньої О. В.,

представника Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Блинової О.С.

відповідача за первісним позовом: ОСОБА_1 ,

представників відповідачів за первісним позовом адвоката Супруна І. І., В`язового В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокатів Супруна І. І., В`язового В. В. про забезпечення позову у справі за позовом Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про визнання розпорядження незаконним та повернення дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває вказана цивільна справа № 205/14736/25.

23.01.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява від 22.01.2026 представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокатів Супруна І. І., В`язового В. В. про забезпечення позову шляхом визначення тимчасового порядку спілкування дітей з батьками та між рідними братами та сестрами до вирішення справи по суті.

26.01.2026 вказана заява передана канцелярією суду в провадження судді Грони Д.С.

Заява обґрунтована положеннями статей 149-152 ЦПК України та тим, що тривала ізоляція дітей від сім`ї впливає на психоемоційний стан, не відповідає їх найкращим інтересам, крім того, ця обставина порушує права дітей на спілкування з батьками, братом та сестрою. Просили визначити тимчасовий порядок спілкування дітей неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 , а також з братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до вирішення справи по суті, зокрема, шляхом регулярних особистих зустрічей та інших форм контакту, забезпечити регулярне спілкування між рідними братами і сестрами незалежно від місця їх тимчасового перебування, зобов`язати орган опіки та осіб, у яких тимчасово перебувають діти, не перешкоджати такому спілкуванню.

В судовому засіданні представники заявників та ОСОБА_1 підтримали своє клопотання.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вказала, що не заперечує проти побачень заявників з дітьми проте, такі побачення мають відбуватися в присутності представника органу опіки та з урахуванням графіку роботи служби.

Представник Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради підтримала позицію представника органу опіки та піклування.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову доходить висновку про таке.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по суті виник спір щодо позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та щодо визнання розпорядження голови адміністрації Новокодацького району ДМР від 22.09.2025 № 202-р незаконним та повернення дітей батькам.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8).

В силу ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 1, 2 ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Із положень ст. 153 Сімейного кодексу України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В силу ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із положень ст. 153 ЦПК України слідує, що за загальним правилом заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Наведеними нормами матеріального права закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань щодо виховання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо від дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей,забезпеченн я їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, п. 135, ECHR 2010).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява №31111/04, п. 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, п. 100, ECHR, 16 липня 2015 року).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на спілкування з ними та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків. У свою чергу, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини.

За своєю правовою природою забезпечення позову є гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову та ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З метою запобігання втраті емоційного контакту батьків з малолітньою дитиною, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, таке забезпечення позову відповідає як найкращим інтересам дитини, так і нормам процесуального права. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (матір`ю) повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічі з батьками.

Схожі за змістом правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 4 квітня 2018 року (справа №344/16653/16-ц) і від 31 серпня 2022 року (справа №545/3933/21).

Предметом спору у цій справі є відібрання дітей, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, та за зустрічним позовом про визнання рішення протиправним та повернення дітей у сім`ю відповідачів за первісним позовом їх неповнолітніх доньок.

Долучені до позовної заяви матеріали вказують на те, що на час подання позову до суду неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають поза сім`ю, в якій до цього проживали понад сім років.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення зустрічного позову, заявники вказали, що після відібрання дітей, внаслідок тривалої розлуки в них суттєво погіршився психоемоційний стан, діти сумують за родиною та хочуть повернутися родину.

За таких обставин, зважаючи на час коли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже фактично були позбавлені можливості спілкуватися та бачитися один з одним (з вересня 2025 року), а також зважаючи на можливий тривалий розгляд у цій справі, суд вважає, що забезпечення батькам побачень та спілкування з неповнолітніми доньками безперечно будуть сприяти збереженню емоційних стосунків між ними і ця обставина відповідатиме як найкращим інтересам дітей, так і законним інтересам батьків, що у свою чергу сприятиме ефективному захисту як прав самих дітей, так і позивачів за зустрічним позовом.

Разом з тим, ураховуючи обставини, викладені в первісному позові, які були підставою для відібрання дітей із родини та звернення з позовом про позбавлення батьківських прав, а саме: імовірні факти жорстоких методів виховання батьками по відношенню до неповнолітніх доньок, за фактом яких порушена кримінальна справа, розслідування якої триває, а також, які мають бути перевірені судом під час розгляду цієї справи, з метою захисту якнайкращих інтересів дитини, суд не може повністю погодитись із запропонованим заявниками способом спілкування з неповнолітніми дітьми.

З огляду на викладене, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін і дітей, суд вважає на необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково, шляхом зобов`язання органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради забезпечити побачення та спілкування батьків з неповнолітніми доньками в певний час з присутністю уповноваженої особи органу опіки та піклування.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 152, 153, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

У порядку забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про визнання розпорядження незаконним та повернення дітей:

- зобов`язати орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надавати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливість побачення з неповнолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного понеділка, середи та п`ятниці з 15.00 до 17.00 години в присутності уповноваженого представника органу опіку та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, до набрання законної сили судового рішення у цій справі;

- зобов`язати орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у спілкуванні щодня з 08.00 до 20.00 години за допомогою телефонного зв`язку за номером телефону НОМЕР_1 з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за допомогою телефонного зв`язку за номером телефону НОМЕР_2 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також інших засобів зв`язку (інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Vider, WatsApp, Telegram), до набрання законної сили судовим рішенням;

В задоволенні заяви про забезпечення позову в інші частині - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпеення позову не щзупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Денис ГРОНА

.