РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1922/25

Провадження №2/568/130/26

03 лютого 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи №568/1922/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до Радивилівського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2024 р. між ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий центр" укладений кредитний договір №22.10.2024-100002549, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. строком на 140 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1% за один день користування кредитом.

Умовами договору сторони узгодили сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 20% від суми кредиту.

Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 6000 грн. Однак, відповідач порушив умови договору в частині своєчасної сплати заборгованості по тілу кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 18600 грн., з яких: 6000 грн. тіло кредиту, 8400 грн. заборгованості по процентам, 1200 грн. комісії та 3000 грн. неустойки.

Ухвалою від 13.11.2025 р. позовну заяву прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви позивач просив розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про доставку повідомлення про виклик до суду.

За таких обставин, з урахуванням положень статті ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2024 р. між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22.10.2024-100002549, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Умовами договору передбачено, що ТОВ "Споживчий центр" надає відповідачу кредитні кошти в сумі 6000,00 грн., строком на 140 дні, дата повернення кредиту 10.03.2025р.

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування (п. 6).

Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку (п.11).

Комісія пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн., розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується та обліковується в день видачі кредиту (п. 7).

Пунктом 15 Договору узгоджено, що неустойка: 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання зобов`язання.

В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, яким передбачено сума кредиту 6000 грн., строк кредитування 140 днів, процентна ставка 1%, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 18600 грн.

Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією заявки на укладення кредитного договору від 22.10.2024 року, копією підтвердження укладення кредитного договору, які містять електронний підпис відповідача.

На підставі кредитного договору, ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачеві кредит у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується довідкою №11-0411 від 04.11.2025 р. (а.с. 22).

Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.

Згідно наданого позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 18600 грн., з яких: 6000 грн. тіло кредиту, 8400 грн. заборгованості по процентам, 1200 грн. комісії за надання та 3000 грн. неустойки.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 вказаного Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Отже, із змісту вищенаведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).

Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, у тому числі заявку на укладення кредитного договору від 22.10.2024 року, підписано шляхом накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, товариство перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 6000,00 грн.

Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідач суду не надав.

В матеріалах справи відсутні докази щодо належного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000 грн.

ТОВ "Споживчий центр" пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Сторони узгодили, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку кредитування. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку.

Здійснивши розрахунок відсотків, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8400 грн. відсотків нарахованих за період з 22.10.2024 р. по 10.03.2025 р. (60 грн. х 140 днів).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. неустойки, суд враховує наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами кредитного договору передбачено, що неустойка: 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання зобов`язання.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована відповідачу неустойку в сумі 3000 грн.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3000 грн. неустойки.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1200 грн. комісії пов`язаної з наданням кредиту, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до п.7 Договору, комісія пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн., розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується та обліковується в день видачі кредиту (п. 7).

Частиною 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинною на час укладення договору) передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки, умови договору щодо комісії, в порядку ст. 215 ЦК України недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 1200 грн. комісії.

А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору слід задоволити частково в сумі 15600 грн., що становить 84% від заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором в сумі 15600 грн., яка складається: заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 8400 грн., комісія в сумі 1200 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" 2035 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал" (місцезнаходження: 79018,Львівська обл.,м. Львів,вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, )

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повний текст рішення складено 03.02.2026 р.

Суддя А.О.Сільман