КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 374/282/25 Головуючий у суді І інстанції: Іванюта Т.Є.
провадження №22-ц/824/3259/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Разом з позовною заявою позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна:

реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 113, житловий будинок, загальна площа (кв.м): 61.7, житлова площа (кв.м): 47.5, матеріали стін: дерево, цегла, Опис: Житловий будинок, зазначений в техплані під літерою А, до нього примикають: прибудова а, відкрита веранда а1, літня кухня Б, сарай В, сарай Ж, сарай З, сарай Л, сарай М, погріб під М, убиральня Н, криниця L., адреса: АДРЕСА_1 , Вид спільної власності: спільна часткова, Розмір частки: 1/2;

реєстраційний номер майна: 13, Тип об`єкта: земельна ділянка, Кадастровий номер::69:022:0102, Опис об`єкта: Площа (га): 0.1, Тип речового права: право власності. Вид спільної власності спільна часткова. Розмір частки 1/2, що належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить вчинення дій щодо перереєстрації прав власності та відчуження нерухомого майна.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову в справі відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Істамова І.В., яка представляє інтереси АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву АТ КБ «ПриватБанк» про задоволення позову. Також просила судові витрати по справі стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що станом на дату подачі позовної заяви відповідач безпідставно набуті кошти АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, чи порушив права позивача.

Тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та стягнення з відповідача суми в примусовому порядку, щоб захистити свої порушені права, а в свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції безпідставно в оскаржуваній ухвалі зазначив про те, що з боку позивача не надано жодного доказу підтвердження тих обставин, хто є власником будинку та земельної ділянки на даний час. Оскільки звертаючись з позовними вимогами АТ КБ «ПриватБанк» надано відомості щодо реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_1 станом на 30.07.2025 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того зазначала, що у випадку реалізації майна в подальшому, реалізоване майно неможливо буде повернути, так як новий власник за таких умов буде добросовісним набувачем. Саме тому невжиття заходів забезпечення позову призведе до безповоротної втрати майна та може завдати непоправної шкоди позивача.

Також представник апелянта звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції було затягнуто розгляд заяви про забезпечення позову майже на 2 місяці.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції розглянув справу формально. Порушив процесуальні норми та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим на переконання позивача ухвала не може вважатись законною та обгрунтованою та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ставлячи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частині житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , вид спільної власності: спільна часткова, заявник не надала до суду доказів тих обставин, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернулась до суду. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, хто є власником зазначеного будинку та земельної ділянки на даний час, у зв`язку з чим у разі вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб можуть бути порушені права осіб, які не залучені до участі у справі. Вартість майна, чи не перевищує вартість майна суми позову.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» подано до Ржищівського міського суду Київської області позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В позовній заяві представник позивача зазначала, про те, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 06.08.2008 року уклали кредитний договір № К3А1АК00000298 відповідно до умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 39 701,58 доларів США.

Ржищівським міським судом Київської області від 02.07.2019 року у справі № 374/62/14-ц винесено рішення, яким позов ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору задоволено у повному обсязі, визнано недійсним кредитно-заставний договір № К3А1АК00000298 від 06 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . У задоволенні зустрічного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 02.07.2019 року у справі № 374/62/14-ц набрало законної сили.

В свою чергу позивач зазначає, що за весь час дії договору, на рахунок погашення заборгованості з боку відповідача внесено суму у розмірі 28 198,92 доларів США та різниця між отриманою (39 701,58 США доларів) та погашеною сумою (28 198,92 доларів США) складає - 11502,66 доларів США.

Таким чином позивач вважає, що незважаючи на недійсність договору, відповідач фактично отримав від АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти, проте їх не повернув, що зобов`язує його відшкодувати вказану суму, а саме 11502,66 доларів США як безпідставно набуте майно.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову банком, зазначено, що ними отримані відомості щодо реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_1 обліковується нерухоме майно:

реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 113, житловий будинок, загальна площа (кв.м): 61.7, житлова площа (кв.м): 47.5, матеріали стін: дерево, цегла, Опис: Житловий будинок, зазначений в техплані під літерою А, до нього примикають: прибудова а, відкрита веранда а1, літня кухня Б, сарай В, сарай Ж, сарай З, сарай Л, сарай М, погріб під М, убиральня Н, криниця L., адреса: АДРЕСА_1 , Вид спільної власності: спільна часткова, Розмір частки: 1/2;

реєстраційний номер майна: 13, Тип об`єкта: земельна ділянка, Кадастровий номер::69:022:0102, Опис об`єкта: Площа (га): 0.1, Тип речового права: право власності. Вид спільної власності спільна часткова. Розмір частки 1/2, що належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Разом з цим, відомості підтверджуються інформаційною довідкою отриманою позивачем з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (сформованою станом на 30.07.2025 року), та яка була додана до заяву про забезпечення позову, тільки щодо 1/2 частини житлового будинку (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Зі змісту поданої позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору у даній цивільній справі є стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 11 502,66 доларів США.

Враховуючи фактичні обставини даної справи та наявності спору між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає, що існує необхідність застосування заходів забезпечення позову, оскільки незастосування цих заходів може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно відповідача може привести до невиправданого обмеження його майнових прав.

На підтвердження належності відповідачу нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, останній надав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують, що нерухоме майно на яке Банк просить накласти арешт, дійсно частково належить відповідачу (розмір частки 1/2), таке майно не є заставним майном і не перебуває в іпотеці.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майновий характер, обставини, на які посилається позивач, а також не спростування даних обставин відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутність вжиття заходів забезпечення позову може утруднити та (або) зробити неможливим виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, який забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 757/30594/21-ц (провадження № 61-4466св23).

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та вважає необхідним застосувати заходи забезпечення позову в частині накладення арешту лише на 1/2 частину житлового будинку, який належить на спільній частковій власності ОСОБА_1 , загальна площа (кв.м): 61.7, житлова площа (кв.м): 47.5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 113, оскільки накладення арешту на 1/2 частину вказаного житловий будинок, яка належить відповідачу, буде відповідати принципам співмірності заявлених позовних вимог.

Вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежиться лише його можливість розпоряджатися ним. Крім того, накладення арешту на нежитлове приміщення, належне відповідачеві, не вплине на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Щодо накладення арешту на інше майно, зокрема частки земельної ділянки, кадастровий номер: :69:022:0102, площа 0,1 га, апеляційний суд вважає, що заява в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на перебування у власності відповідача вказаної земельної ділянки

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглядаючи вимоги заяви позивача про забезпечення позову у даній справі, врахувати наступні правові висновки Верховного Суду.

Арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21, Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22).

Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (див. постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що в частині вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, слід відмовити, оскільки матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог, що суперечить наведеним вимогам закону щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 06 січня 2025 року у справі № 487/6151/23 (провадження № 61-7991св24).

Отже суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, необхідності накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку, а в іншій частині необхідно відмовити, у зв`язку з недоведеністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги представник позивача просив стягнути судові витрати на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також статтею 142 ЦПК України передбачений розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Тобто розподіл судових витрат судом законодавець передбачив лише за наслідками вирішення справи по суті (ухвалення рішення, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду) і ставить такий розподіл у залежність від результатів такого розгляду.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, яка переглядалась апеляційним судом, не є судовим рішення, яким закінчено провадження у справі.

З огляду на наведене та результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат по справі відповідно до положень статті 141 ЦПК України не здійснюється, а має бути проведений судом при ухваленні судового рішення по суті справи.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про забезпечення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_1 , загальна площа (кв.м): 61.7, житлова площа (кв.м): 47.5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 113.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Строк пред`явлення постанови до виконання три роки.

Повний текст постанови складено «26» січня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко