КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/542/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ліндаєвим Олександром Сергійовичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У серпні 2021 року ПрАТ "АК Київводоканал" звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Вимоги позову мотивує тим, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/винаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідачка ОСОБА_1 отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних повідомлень чи заяв про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачки не надходило.

Проте, відповідачка в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 вересня 2014 року по 17 грудня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 14 335,26 грн.

З посиланням на положення статті 625 ЦК України вказує, що у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідачка зобов`язана сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 1 427,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 388,24 грн.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14 335,26 грн, 3% річних у розмірі 1 427,99 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 388,24 грн та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в задоволенні позову ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивач не визначив правового статусу квартири та її власника/користувачів, що унеможливило вирішення судом питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення саме із ОСОБА_1 , як власника вказаного майна.

Крім цього, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено, що тільки ОСОБА_1 є споживачем послуг, які постачає ПрАТ «АК «Київводоканал», оскільки з інформації Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 квітня 2023 року убачається, що за адресою АДРЕСА_1 також були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11 березня 1999 року по 30 вересня 2014 року.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року у розмірі 5 874,07 гривень, 3% річних у розмірі 946,87 гривень, інфляційних втрат у розмірі 4 314,59 гривень, позивачем ПрАТ "АК "Київводоканал" подано апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позову ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року у сумі 5 780,68 грн, інфляційні втрати у сумі 4 031,76 грн та 3% річних у розмірі 931,94 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1 154,52 грн судового збору за розгляд справи районним судом та 3 285,14 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що задекларованим місцем перебування відповідачки в період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року була квартира АДРЕСА_2 , відтак відповідачка як споживачка послуг, зобов`язана сплатити за фактично отримані послуги.

Також у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання суд стягнув із відповідачки 3% річних та інфляційні втрати за вказаний період відповідно до статті 625 ЦК України.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року, адвокатом Ліндаєвим О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Уважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року ухвалене без повного з`ясування фактичних обставин справи та дослідження всіх доказів, які підтверджують ці обставини. У зв`язку з цим рішення підлягає частковому скасуванню, зміні в мотивувальній частині, без зміни його резолютивної частини.

Вказує, що фактично мотивувальна частина оскаржуваного рішення ґрунтується на двох положеннях: відсутності підписаного договору між сторонами та відсутності доказів належності квартири відповідачці у спірний період. З огляду на це відповідачка у цілому підтримує висновок суду про відмову у позові, однак уважає, що в частині визначення належного відповідача суд не розкрив повністю і належним чином не з`ясував обставини справи. Саме неповне мотивування в цій частині спричинило подальше скасування рішення апеляційним судом.

У зв`язку з цим відповідачка звертає увагу на таке. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає індивідуального споживача як власника (співвласника) нерухомого майна або іншу особу, яка за згодою власника користується майном і отримує послугу. Цивільний кодекс України передбачає обов`язок власника нести витрати з утримання майна, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від його місця проживання.

Позивач обґрунтовував вимоги тим, що на ім`я відповідачки відкритий особовий рахунок та вона мала реєстрацію в спірній квартирі. Однак ці обставини не є визначальними, оскільки обов`язок оплачувати послуги покладається насамперед на власника житла або особу, яка користувалася житлом за його згодою.

Звертає увагу, що 31 березня 2006 року ОСОБА_1 подарувала спірну квартиру ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Володічевим О.І., реєстровий №754. Право власності зареєстровано 05 квітня 2006 року. Згідно даних довідки БТІ від 24 вересня 2014 року право власності на квартиру станом на цю дату зареєстроване саме за ОСОБА_2 .

Вказані документи не були подані до суду першої інстанції виключно з підстав не повідомлення відповідачки про розгляд справи, внаслідок чого остання не мала можливості подати заперечення та докази.

Водночас позивач просить стягнути заборгованість за період з 01 вересня 2014 року до 08 квітня 2016 року, тоді як квартира вже 05 квітня 2006 року не перебувала у власності відповідачки, а отже саме вона не могла бути належним відповідачем у цьому спорі.

Згідно зі статтями 51 та 175 ЦПК України саме позивач визначає відповідача у справі, а суд має роз`яснювати право на заміну неналежного відповідача. Суд, як орган, уповноважений на вирішення спору, зобов`язаний коректно визначити суб`єктний склад спору, у тому числі ініціювати заміну неналежного відповідача відповідно до статті 51 ЦПК України. Оскільки позивач обрав неналежного відповідача, а суд не вичерпав передбачених законом процесуальних можливостей для усунення цієї помилки, мотивувальна частина рішення першої інстанції є неповною і потребує зміни.

Крім цього, скаржниця вказує на пропуск позивачем позовної давності.

Зазначає, що позов, виходячи з ухвали про відкриття провадження, подано орієнтовно у вересні 2021 року, тому вимоги могли стосуватися боргу, який виник не раніше вересня 2019 року. Стягнення сум за періоди до вересня 2019 року, включно з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року, є неправомірним, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не дослідив питання позовної давності, що є істотним порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що не мала змоги заявити про застосування позовної давності у суді першої інстанції через неналежне повідомлення про розгляд справи та фактичну неможливість взяти участь у письмовому провадженні. У зв`язку з цим заява про застосування строку позовної давності заявляється у межах апеляційного перегляду.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року змінити шляхом доповнення або зміни його мотивувальної частини із посиланням на зазначені в апеляційній скарзі обставини.

Постанову Київського апеляційного суду у цій справі від 15 жовтня 2024 року скасувати.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

02 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ПрАТ "АК "Київводоканал" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ліндаєвим О.С.

В обґрунтування відзиву вказує, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198 від 10 квітня 2014 року доповнив статтю 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначивши, що виконавцем послуг централізованого водопостачання та водовідведення є суб`єкт господарювання. Договір з фізичною особою укладається як договір приєднання.

Звертає увагу, що повідомлення про публічний договір опубліковано 05 серпня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 110 (4510). Відповідно до нього, користувач послуг, який не відмовився письмово, вважається приєднаним до умов Договору.

Вказує, що задекларованим місцем проживання ОСОБА_1 з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року було АДРЕСА_1 , отже відповідачка, як споживачка отримувала послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відсутність документів про право власності не звільняє від відповідальності за оплату.

Зазначає, що реєстрація місця проживання здійснюється за однією адресою, отже довідка про реєстрацію підтверджує фактичне користування житлом і отримання послуг. Щодо тверджень скаржниці в частині того, що вона є не належним відповідачем у справі вказує, що зареєстровані особи несуть солідарну відповідальність за оплату комунальних послуг. Крім цього, згідно статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Вказує, що заява про застосування позовної давності розглядається судом лише за наявності заяви сторони до ухвалення у справі рішення. На стадії апеляційного перегляду суд перевіряє лише законність та обґрунтованість рішення першої інстанції, тому заява скаржниці про застосування позовної давності, подана на стадії апеляційного перегляду, задоволенню не підлягає.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До апеляційної скарги скаржницею додано: копію постанови приватного виконавця від 23 січня 2025 року про арешт коштів боржника у ВП №76924959; копію договору дарування квартири від 31 березня 2006 року; копію витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 31 березня 2006 року, копію інформаційної довідки БТІ від 24 вересня 2014 року.

Вирішуючи питання щодо прийняття доказів, долучених до апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Установлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, у якому відповідачкою вказав ОСОБА_4 (а.с. 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с. 30-31).

Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними супровідного листа №62924/22-Вих/2/761/5248/2022/М-46 від 22 лютого 2022 року (а.с. 33).

Згідно даних листа за трек №№069 судова кореспонденція, направлена ОСОБА_4 , повернулась на адресу суді з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 35).

Крім цього, матеріали цивільної справи містять конверт за трек № 677, відповідно до даних якого судова кореспонденція Київського апеляційного суду, зокрема, копія ухвали Київського апеляційного суду від 28 травня 2024 року та копія апеляційної скарги, направлена на ім`я ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , повернулась на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 76,78).

Згідно даних конверту за трек №079 убачається, що судова кореспонденція, направлена на ім`я ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , повернулась на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 92).

Відповідно до частин 7, 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Згідно даних відповіді з державного демографічного реєстру №1301766 від 17 квітня 2025 року задекларованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 з 08 квітня 2016 року значиться АДРЕСА_3 .

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем помилково зазначено прізвище відповідачки " ОСОБА_5 ", внаслідок чого судом першої інстанції судова кореспонденція направлялась саме на це ім`я. Разом з цим, правильним прізвищем відповідачки є ОСОБА_1 .

За наведених обставин колегія суддів уважає за доцільне прийняти докази, долучені до апеляційної скарги, оскільки вони підтверджують факти, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зокрема, докази свідчать про те, що судова кореспонденція надсилалася на ім`я відповідачки, вказане позивачем у позові ( ОСОБА_4 ), а фактичне задеклароване місце проживання відповідачки відповідає іншій адресі та прізвищу ( ОСОБА_1 ). Через цю невідповідність судова кореспонденція поверталася з відмітками про закінчення терміну зберігання, що унеможливлювало своєчасне повідомлення відповідачки та реалізацію нею процесуальних прав.

Дослідження вказаних доказів необхідне для з`ясування істини у справі, встановлення належного повідомлення сторін і забезпечення принципів змагальності та рівності сторін, а тому такі докази підлягають прийняттю.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що 05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" №110(4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал" для оформлення припинення надання цих послуг (а.с. 7).

Відповідно до пункту 1.1 договору ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до пункту 3.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно даних листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 квітня 2023 року №109-1728 убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року. Також, за вищевказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11 березня 1999 по 30 вересня 2014 року (а.с. 42).

Відповідно до даних договору дарування квартири від 31 березня 2006 року убачається, що ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 переплановану та об`єднану з мансандрою квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Володічевим О.І. (а.с. 127-128).

Згідно даних інформаційної довідки КВ-2014 №76554 від 24 вересня 2014 року убачається, що кв. АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору дарування (а.с. 130).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частин 1 -4 статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV, який був чинний до 01 травня 2019 року та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Інформацією Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 квітня 2023 року №109-1728 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд уважає, що відповідачка у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII в період з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року була споживачем послуг, відтак зобов`язана сплачувати отримані фактично послуги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржниці щодо того, що вона неналежний відповідач у справі, оскільки в межах заявленого позивачем строку з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року квартира АДРЕСА_2 значилась як задеклароване місце проживання ОСОБА_1 , відтак остання як споживач послуг, зобов`язана оплачувати отримані нею послуги в цей період.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що в період з 09 квітня 2016 року по 17 грудня 2020 року відповідачка була споживачем послуг за вказаною адресою, відтак висновки суду про відмову у задоволенні позову за цей період є правильними.

Щодо заяви про застосування позовної давності, заявленої скаржницею в апеляційній скарзі, колегія суддів вказує про таке.

Відповідно до статтею 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ані загальна, ані спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Лише той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (див.: постанову Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №317/3698/15-ц; постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц).

За наведених правових положень та встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що твердження ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального права у зв`язку із незастосуванням позовної давності є помилковими, оскільки заява про застосування позовної давності до ухвалення рішення судом першої інстанції подана не була, а суд не наділений повноваженнями застосовувати позовну давність з власної ініціативи.

Водночас колегія суддів відхиляє доводи представника ПрАТ «АК «Київводоканал» щодо неможливості заявлення відповідачкою про застосування позовної давності на стадії апеляційного перегляду. З урахуванням установлених обставин неналежного повідомлення відповідачки про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, а також правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі №317/3698/15-ц та Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц, заява відповідачки про застосування позовної давності, подана вперше в апеляційній скарзі, підлягає розгляду апеляційним судом.

Установлено, що позов ПрАТ "АК Київводоканал" про стягнення заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 17 грудня 2020 року подано до суду 27 серпня 2021 року, що підтверджується даними копії конверту за трек №975.

З огляду на умови договору та норми чинного законодавства, обов`язок споживача зі сплати наданих послуг виникає щомісячно та має бути виконаний не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Отже, перебіг позовної давності за кожним окремим щомісячним платежем розпочинається з моменту, коли споживач повинен був здійснити відповідну оплату, тобто з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З матеріалів справи убачається, що позивач щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року звернувся до суду з відповідним позовом після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Оскільки відповідачкою заявлено клопотання про застосування позовної давності, поважних причин пропуску позовної давності позивачем не доведено, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка у спірний період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року була споживачкою житлово-комунальних послуг та зобов`язана їх оплачувати, проте заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за цей період пред`явлені поза межами строку позовної давності.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року належить відмовити з підстав пропуску позовної давності, застосованої за заявою сторони.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_1 у статусі споживача житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення в період після 08 квітня 2016 року.

З наданих суду доказів убачається, що з 09 квітня 2016 року відповідачка знята з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 , а доказів її фактичного проживання у спірному житловому приміщенні після зазначеної дати, користування відповідними комунальними послугами або укладення нею індивідуального договору з ПрАТ «АК «Київводоканал» позивачем до матеріалів справи не надано.

Водночас сам по собі факт нарахування позивачем плати за житлово-комунальні послуги не є безумовним доказом існування між сторонами договірних правовідносин та не підтверджує статусу відповідачки як споживача відповідних послуг після 08 квітня 2016 року.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» про стягнення заборгованості за період з 09 квітня 2016 року є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за вказаний період у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини 1 цієї статті.

Дана норма зазначає про те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково).

Такі випадки для апеляційної інстанції передбачені статтями 370, 429 ЦПК України.

Зокрема, частина 1 статті 370 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що суд апеляційної інстанції може скасувати раніше прийняту постанову за результатом розгляду апеляційної скарги, поданою іншою стороною у справі, яка не була присутня під час апеляційного розгляду скарги.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд робить висновок про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про відмову у стягненні боргу за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ліндаєвим Олександром Сергійовичем, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова