Справа № 2-65/2003
Провадження № 2-зз/553/1/2026
У Х В А Л А

Іменем України

21.01.2026м. Полтава

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М., перевіривши клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно,

в с т а н о в и в:

19.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Полтави з клопотанням про скасування забезпечення позову у вигляді арешту на майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19.06.2001 ухвалою судді Ленінського районного суду міста Полтави Карнаух П.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу було накладено арешт на все майно, що належало ОСОБА_3 , який проживав у АДРЕСА_1 , заборонивши його відчуження до розгляду справи по суті. 01.09.2003 рішенням Ленінського районного суду м. Полтави позов задоволено, але арешт на майно не скасовано. Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в архіві суду не збереглися. 04.07.2025 за заявою ОСОБА_1 відкрита спадкова справа після смерті брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В реєстрі нерухомого майна накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 на підставі ухвали від 19.06.2001. Зазначає, що виконавче провадження за рішенням від 01.09.2003 не відкривалося, судом арешт, накладений для забезпечення позову, не скасований, тому вона, як спадкоємиця, вимушена звернутися до суду з клопотанням про скасування забезпечення позову у вигляді арешту на майно для прийняття спадщини і реєстрації нерухомого майна за нею.

Суд, дослідивши матеріали поданого клопотання, доходить висновку про таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 727/3071/23, забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

З огляду на викладене, з урахуванням положень ч. 1 ст. 158 ЦПК України, ОСОБА_1 не є суб`єктом права на звернення до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК, оскільки для неї чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне подану заяву про скасування заходів забезпечення позову повернути заявниці, роз`яснивши, що з метою зняття арешту з нерухомого майна вона має право звернутися до суду з відповідним позовом в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 158, 185, 260 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту у цивільній справі № 2-65/2003 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - повернути заявниці.

Роз`яснити заявниці право звернутись до суду з позовом в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ю.М. Подмаркова