ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/200/25
Провадження № 4-с/362/2/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", боржник: ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович на бездіяльність приватного виконавця,

в с т а н о в и в:

Представник АТ «Державний експертно-імпортний банк України» - адвокат Гуйван Т.П., звернулася до суду зі скаргою, в якій просить суд зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. вчинити передбачені законом виконавчі дії в межах ВП № 68137221 з примусового виконання рішення (виконавчого листа) Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1122/2011 щодо примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме: земельна ділянка площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка; земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка; земельна ділянка площею 0,3258 га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1122/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 032 786,22 грн. На виконання вказаного рішення суду 12.01.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68137221. У подальшому, 19.01.2022 року приватним виконавцем проведено опис майна боржника, саме: земельна ділянка площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, земельна ділянка площею 0,3258 га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення яких - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка. 02.12.2024 року стягувач звернувся до приватного виконавця з клопотанням про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна. Проте, приватний виконавець листом від 18.12.2024 року повідомив про відсутність можливості звернути стягнення на нерухоме майно, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до п. 52 розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 року), відповідно до якого зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону, у зв`язку з чим заява стягувача залишена без задоволення. Заявник вважає вкзазані дії приватного виконавця є протиправними, оскільки дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на кредитні договори, укладені з ОСОБА_1 . Рефінансування кредиту та надання кредиту в гривні для погашення кредиту в іноземній валюті не підпадає під категорію «споживчий кредит» і з метою задоволення вимог по кредитним договорам рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки підлягає виконанню. Отримані боржником кредитні кошти були спрямовані на будівництво котеджного містечка, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка, тобто для здійснення підприємницької діяльності, а тому відсутні правові підстави для не проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбель М.М. від 10.01.2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. надати суду належним чином завірену копію виконавчого провадження №68137221 (а.с. 43 т. 1).

03.02.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Дударенко А.М. подала заперечення на скаргу, у задоволенні скарги просить відмовити. Зазначає, що стягувач 13.12.2022 року вперше неправомірно звернувся до приватного виконавця з клопотанням про звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки і забезпечують виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитом. 24.01.2023 року банк отримав від приватного виконавця листа, в якому зазнaчалось про відсутність підстав для звернення стягнення на зазначене майно, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами. Таким чином, стягувач, отримавши лист приватного виконавця 24.01.2023 року, був обізнаний про відмову у зверненні стягнення на майно боржника, а відтак, дана скарга подана на бездіяльність приватного виконавця поза межами встановленого законом 10-денного строку. До матеріалів скарги не додано документів, що підтверджують наявність ФОП-статусу у ОСОБА_1 , кредитний договір укладався з фізичною особою ОСОБА_1 , а не з ФОП для здійснення підприємницької діяльності. Таким чином, з огляду на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1122/2011 та наведені норми чинного законодавства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), враховуючи дію мораторію на виконання рішень за споживчими кредитами, відповідно до п. 52 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 року), відповідно до якого зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, скарга задоволенню не підлягає (а.с. 48-52 т.1).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2025 року справу прийнято до провадження судді Лебідь-Гавенко Г.М., призначено судове засідання (а.с. 187 т. 2).

31.03.2025 представник АТ «Державний експертно-імпортний банк України» - адвокат Гуйван Т.П. подала до суду відповідь на заперечення боржника. Зазначає, що лист приватного виконавця від 18.12.2024 року про відмову у зверненні стягнення на майно Банком було отримано 20.12.2024 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. Дану скаргу подано в межах, встановленого ст. 449 ЦПК України 10-денного строку, оскільки останнім днем подання скарги є 31.12.2024 року, а скаргу подано Банком фактично 27.12.2024 року. Боржник ОСОБА_1 має статус ФОП з 06.03.2000 року, кредитні договори укладено 30.04.2008 року, термін повернення коштів до 15.04.2011 року. Кошти, отримані за вказаним кредитом були спрямовані на будівництво котеджного містечка у с. Путрівка Васильківського району Київської області, тобто для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. З 2010 року ОСОБА_1 у листах про зміну кредитних умов, адресованих Банку зазначав, що кредит у Банку отримано для фінансування будівництва котеджного містечка у с. Путрівка Васильківського району Київської області під заставу 10 га землі, що належить йому на праві власноті для будівництва та обслуговування будівель та господарських споруд. Таким чином, приватним виконавцем протиправно було відмовлено у зверненні стягнення на майно боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №68137221. Скаргу просить задовольнити (а.с. 198-203 т. 2).

14.05.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Дударенко А.М. подала до суду додаткові заперечення на скаргу. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження №68137221 відсутній виконавчий лист Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-1122/2011, а наявний виконавчий лист у іншій справі. На день звернення заявника до суду із вказаною скаргою 27.12.2024 року, сплинув 10-денний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України для звернення до суду із вказаною скаргою. Крім того, у скарзі банк не зазначає, які норми Закону порушено приватним виконавцем в контексті накладеного мораторію на виконання рішень за споживчими кредитами. Наданий ОСОБА_1 кредит є споживчим, про що зазначено у змісті кредитного договору. Банк неодноразово звертався до суду з аналогічними скаргами та намагається звернути стягнення на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . З огляду на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-1122/2011 та наведені норми чинного законодавства (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), враховуючи дію мораторію на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до п. 52 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 року), відповідно до якого зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, скарга задоволенню не підлягає (а.с. 85-92 т. 3).

Представник АТ «Державний експертно-імпортний банк України» - адвокат Гуйван Т.П. в судовому засіданні вимоги скарги підтримала з підстав, наведених у скарзі, просить задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дударенко А.М. в судовому засіданні проти вимог скарги заперечувала з підстав її необгрунтованості, безпідставності, у задоволенні скарги просить відмовити.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 196 т. 2, 81, 83, 107, 119 т. 3).

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 447-1 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, копію виконавчого провадження ВП №68137221, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-1124/2011 задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 27108С30 від 30.04.2008 року в розмірі 7 435 303,20 грн. та судові витрати у справі у розмірі 1820,00 грн.

18.08.2011 року на виконання вказаного рішення Васильківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі № 2-1124/2011 (а.с. 21 т. 1).

12.01.2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№68137221 з примусового виконання виконавчого листа №2-1124/2011, виданого 18.08.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №27108С31 від 30.04.2008 року в загальній сумі 7 032 786,22 грн. та судові витрати у справі в розмірі 1 820,00 грн. (а.с. 83-84 т. 1).

12.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, відповідно до якої об`єднано виконавчі провадження №68135624, №68137221 у зведене виконавче провадження №68138201 (а.с.94-95 т. 1).

19.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої при вчиненні виконавчих дій встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, яке описано та накладено арешт, а саме: земельна ділянка площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка; земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка; земельна ділянка площею 0,3258 га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка (а.с. 99-107 т. 1).

02.12.2024 стягувач АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до приватного виконавця з клопотанням № 0000606/32872-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна, а саме, земельної ділянки площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, земельної ділянки площею 0,3258 га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення яких - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська обл, Васильківський р-н, с. Путрівка (а.с. 23-26 т. 1).

20.12.2024 АТ «Державний експортно-імпортний банк України» отримав від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. лист від 18.12.2024 №59545, в якому зазначено, що звернути стягнення на зазначене стягувачем майно боржника в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 немає можливості, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до п. 52 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (доповнено Законом України № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону (а.с. 19-20).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третястатті 13 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження (пункти 6, 7 частини першої статті 2 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першоюстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

08.06.2022 Велика Палата Верховного Суду у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, що інститут аналогії закону і аналогії права доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Скаргу у даній справі подано в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах, що у даній правозастосовній ситуації не є цивільно-правовим спором у його прямому розумінні, проте з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі у тому числі, у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) від 08.06.2022, ця обставина не виключає можливості застосувати положення процесуального закону, а саме ст. 255 ЦПК України, до цих процесуальних правовідносин за аналогією.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Верховний Суд у постанові у справі №947/31700/20 від 08.01.2024 року зазначив, що для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області знаходилась справа №362/205/25 (4-с/362/12/25) за скаргою АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. у виконавчому провадженні №68135624 про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. вчинити передбачені законом виконавчі дії в межах ВП №68135624 з примусового виконання рішення (виконавчого листа) Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1124/2011 щодо примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки площею 0,3416 га, кадастровий номер :01:007:0152, земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153, земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :01:007:0153.

Вимоги скарги у справі №362/205/25 (4-с/362/12/25) обгрунтовані тим, що 02.12.2024 стягувач звернувся до приватного виконавця з клопотанням про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна, проте, 20.12.2024 року банк отримав від приватного виконавця листа від 18.12.2024 року, яким повідомлялось, що звернути стягнення на зазначене стягувачем майно боржника в рамках виконавчого провадження ВП № 68135624 немає можливості, оскільки накладено мараторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до пункту 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку», зв`язку з цим заява банку залишена без задоволення.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/205/25 (4-с/362/12/25) від 27.02.2025 року задоволено частково скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П., заінтересована особа ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 68135624.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. у виконавчому провадженні №68135624 щодо невчинення виконавчих дій з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме: -земельної ділянки площею 0,3416га, кадастровий номер :01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка; -земельної ділянки площею 0,3415га, кадастровий номер :01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Путрівка; -земельної ділянки площею 0,3258га, кадастровий номер :01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Путрівка (а.с. 204-206 т.2).

Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2025 року ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2025 року залишено без змін. Постанова набирала законної сили з дня її прийняття (а.с. 140-144).

Постановою приватного виконавця від 12.01.2022 року виконавчі провадження №68135624, №68137221 об`єднано у зведене виконавче провадження №68138201.

Проаналізувавши заявлені АТ «Державний експортно-імпортний банк України» вимоги скарги у справі №362/205/25 (4-с/362/12/25) та вимоги скарги у справі №362/200/25 (4-с/362/9/25), судом встановлено, що в обох скаргах наявні тотожні сторони скарги, тотожний предмет та підстави скарги, тобто, скарги повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, стосуються одного виконавчого провадження.

Таким чином, рішенням суду у справі №362/205/25 (4-с/362/12/25) вже розглянуто підстави скарги і остаточно вирішено по суті предмет спору, який є аналогічним та тотожним у справі №362/200/25 (4-с/362/9/25). Рішення суду у справі №362/205/25 (4-с/362/12/25) набрало законної сили, а тому не може бути поставлено під сумнів іншим складом суду.

Враховуючи вищевикладене, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного наданого доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що оскільки у справах №362/205/25 (4-с/362/12/25) та №362/200/25 (4-с/362/9/25) встановлено тотожність сторін спору, предмета та підстав скарги, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 13, 49, 247, 255, 260, 261 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за cкаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", боржник: ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович на бездіяльність приватного виконавця закрити.

Роз`яснити сторонам, що у зв`язку із закриттям провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Текст ухвали складено 19.01.2026 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко