ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/229/26 Справа № 227/2911/24 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат (суддя першої інстанції Руденко В.В.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліт» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат в якому просило стягнуто з відповідача на свою користь за невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області у справі №227/5793/15-ц станом на 07.08.2024 року суму у розмірі 189 558,82 грн., яка складається із: розміру 3% річних 32631,41, розміру інфляційних витрат 156927,41 грн., а також просило стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач, та через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин справи

Скарга мотивована тим, що судом не було враховано актуальну судову практику, відповідно до якої в подібних справах, за умови пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, кредитор позбавляється права на захист своїх вимог в судовому порядку, а отже між сторонами виникає натуральне зобов`язання, в якому неможливо стягувати 3% річних та інфляційні витрати.

04.06.2013 р. між ОСОБА_1 та АТ «СК «АХА Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту вищевказаного автомобіля. Після укладення кредитного договору Відповідач сумлінно виконував його умови, навіть допускаючи переплати по кредиту, з метою дострокового виконання своїх зобов`язань, оскільки щомісячні платежі по кредиту були для нього прийнятними, та такими, з якими я погоджувався на момент укладення договору.

13.01.2015 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль VOLKSWAGEN СС, об`єм двигуна: 1968, рік випуску: 2013, номер шасі, кузова, рами: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , колір: бежевий було пошкоджено, а вказаний випадок було визнано страховим. 23.04.2015 р. АТ «СК «АХА Страхування» було виплачено вигодонабувачу ТОВ «Порше Мобіліті» 403 540,60 грн.

Після того як сталась дорожньо-транспортна пригода, страховою компанією автомобіль було визнано непридатним до відновлення, та в зв`язку з його тотальним пошкодженням було виплачене страхове відшкодування на користь ТОВ «Порше Мобіліті» в розмірі 403 540,60 грн. Таким чином, кредитор отримав повне задоволення за кредитом за рахунок вартості предмета застави.

В подальшому, після рішення суду в ході переговорів, Відповідач та Позивач прийшли до висновку про визнання повного відшкодування заборгованості від страхової компанії за кредитним договором №50009080 від 27.05.2013 р. за рахунок виплати страхового відшкодування, а ОСОБА_1 в свою чергу не буде судитися з ТОВ "Порше Мобіліті" стосовно отримання ними суми страхового відшкодування в розмірі 403 540,60 грн.

На момент подання позову позивач позбавлений можливості примусового виконання зобов`язання за кредитними договорами, встановленого рішенням суду від 17.11.2016 р.

ОСОБА_2 просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Від представника ТОВ «Порше Мобіліті» - Павленка С.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що 16 квітня 2015 року Позивачем, як вигодонабувачем по договору страхування, страховій компанії АТ «СК «АХА Страхування» був направлений Лист, відповідно до якого ТОВ «Порше Мобіліті» просило перерахувати страхове відшкодування на рахунок ТОВ. 23.04.2015 р. АТ «СК «АХА Страхування» було виплачено вигодонабувачу ТОВ «Порше Мобіліті» 403 540,60 грн. що підтверджується копією листа АТ «СК «АХА Страхування» № 4711/18цв від 18.05.2015 р. Відповідно до Листа АТ «СК «АХА Страхування» відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про те, що 22 квітня 2015 року страхове відшкодування у розмірі 403 540 гривень 60 копійок було перераховано вигодо набувачу, тобто позивачу - АТ «СК «АХА Страхування».

Станом на 23.04.2015 року (справа №227/5793/15-ц) Позивачем визначена заборгованість за основним кредитом (тіло) в розмірі 29 765,68 дол. США. Із зазначеної суми судом першої інстанції було відраховано 403 540 гривень 60 копійок, що на момент відрахування становило 17 545,24 доларів США. Після відрахування суми страхового відшкодування заборгованість ОСОБА_1 по тілу основного кредиту становила 12 220,44 доларів США, що за курсом долара 21,215 грн. складає 259 256,63 грн. (12 220,44 доларів США х 21,215 грн.= 259 256,63 грн.) Курс долара США був визначений ТОВ «Порше Мобіліті» при зверненні до суду в рамках справи №227/5793/15-ц.

З ухваленням рішення про стягнення боргу 11.05.2017 року (що набрало законної сили 11.05.2017 року) зобов`язання Відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором №50009080 від 27.05.2013 року триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

ОСОБА_3 просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник ТОВ «Порше Мобіліті» - Павленко С.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Представник ОСОБА_1 Працевитий Г.О. до відео конференції не приєднався, відповідно до ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2013 року між ОСОБА_1 і представником ТОВ Порше Мобіліті був укладений кредитний договір №50009080. Відповідно до умов якого, ОСОБА_1 наданий кредит на придбання автомобіля у сумі 290306,96 грн., що є еквівалентом - 35546,34 доларів США, на строк 60 місяців, та суми додаткового кредиту 100490,85 грн., що є еквівалентом - 12304,50 доларів США. Курс для обчислення 8.1670 грн./дол. США. Процентна ставка: 9,90% - змінна, відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування. Усі платежі повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, визначеному відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування. Договір складається із Кредитного договору, Графіку погашення кредиту, а також додаткових угод і документів, що можуть бути укладені або підписані Сторонами та Поручителем у відношенні кредиту.

17.11.2016 р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області було винесено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору № 50009080 від 27.05.2013 року - задовольнити частково, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50009080 від 27.05.2013р. в розмірі 303 304,67грн., заборгованість за додатковим кредитним договором в розмірі 56108,26 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше мобіліті» понесені судові витрати: витрати на правову допомогу в розмірі 2312,45 грн. та судовий збір в розмірі 2695,64 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше мобіліті» понесені судові витрати: витрати на правову допомогу в розмірі 2312,45 грн. та судовий збір в розмірі 2695,64 грн.

07.03.2017 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області було ухвалене додаткове рішення, яким задоволено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» проценти за користування кредитними коштами, наданими за кредитним договором № 50009080 від 27.05.2013 року за період 24.07.2014 року - 06.10.2015 року в розмірі 59140, 98 грн.

11.05.2017 р. Апеляційним судом Донецької області було ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2016 року відхилено. Апеляційну скаргу відповідачів на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2016 року задоволено частково, а саме: рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області віт 17 листопада 2016 року в частині солідарного стягнення з відповідачів на корить позивача заборгованості за кредитним договором і додатковим кредитом, та стягнення витрат на правову допомогу скасовано; апеляційну скаргу відповідачів на додаткове рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 7 березня 2017 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість станом на 6 жовтня 2015 року за кредитним договором № 50009080 від 27 травня 2013 року у розмірі 303304 гривні 67 копійок та за додатковим кредитом №50009080 від 27 травня 2013 року у розмірі 56108 гривень 26 копійок, проценти за користування кредитними коштами за період з 24 липня 2014 року по 6 жовтня 2015 року у розмірі 59140 гривень 91 копійок.

Судове рішення набрало законної сили 11.05.2017 р.

19.07.2019 р. та 01.08.2019 р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області було видано виконавчі листи по справі № 227/5793/15-ц про стягнення боргу, які видані на підставі рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017р., Постанови Апеляційного суду Донецької області від 23.05.2019 року.

Добропільським міськрайонним судом Донецької області за позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного до кредитного договору № 50009080 від 27.05.2013 р. по справі №227/5793/15-ц було видано 7 виконавчих листів, у відповідності до яких визначено стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Порше Мобіліті» ():

-заборгованість станом на 6 жовтня 2015 р. за кредитним договором №50009080 від 27 травня 2013 р. у розмірі 303304 гривні 67 копійок;

-заборгованість станом на 6 жовтня 2015 р. за додатковим кредитом за договором

№50009080 від 27 травня 2013 р. у розмірі 56108 гривень 26 копійки;

-судовий збір у розмірі 2 695,64 грн.

-3 % річних за додатковим кредитом за договором №50009080 від 27 травня 2013 р. у розмірі 1 004,14 грн.

-3 % річних за кредитним договором №50009080 від 27 травня 2013 р. станом на 6 жовтня 2015 р. у розмірі 10 121,66 грн., що еквівалентно 477,10 доларів США.

-проценти за користування кредитними кошами за період з 24 липня 2014 року по 6 жовтня 2015 року у розмірі 59 140, 98 грн.

-судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

В подальшому, в рамках примусового виконання рішення було сплачено суму боргу у розмірі 71484,78 грн., згідно таких виконавчих проваджень:

1. ВП № 67989335 з примусового виконання листа виконавчого листа №227/5793/15- ц виданого 19.07.2019 р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 3% річних у розмірі 1 004, 14 грн.;

2. ВП № 67989423 з примусового виконання листа виконавчого листа №227/5793/15- ц виданого 19.07.2019 р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судового збору розмірі 1 218,00 р.;

3. ВП № 67989950 з примусового виконання листа виконавчого листа №227/5793/15- ц виданого 01.08.2019 р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 59 140,98 грн.;

4.ВП № 67990079 з примусового виконання листа виконавчого листа №227/5793/15- ц виданого 19.07.2019 р. Добропільським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 3% річних у розмірі 10 121,66 грн.

Зазначені виконавчі провадження було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення згідно виконавчих документів. Платіжними інструкціями №5145 від 10.04.2024 р., №№ 5219, 5220, 5221 від 12.04.2024 р. стягнуті кошти були перераховані на рахунок стягувача.

Однак три виконавчі листа по справі №227/5793/15-ц видані Добропільським міськрайонним судом Донецької області не були виконані, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті»:

1. заборгованість станом на 6 жовтня 2015 р. за кредитним договором №50009080 від 27 травня 2013 р. у розмірі 303304 гривні 67 копійок;

2. заборгованість станом на 6 жовтня 2015 р. за додатковим кредитом за договором №50009080 від 27 травня 2013 р. у розмірі 56 108 гривень 26 копійки;

3. судовий збір у розмірі 2 695,64 грн.

12.06.2024 р. ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчих листів № 227/5793/15-ц про стягнення заборгованості з боржників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

11.07.2024 р. ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецького області у задоволенні заяви представника ТОВ «Порше Мобіліті» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі № 227/5793/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50009080 від 27.05.2013 року - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 11.07.2024 року ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області було відмовлено у задоволенні заяви представника ТОВ «Порше Мобіліті» щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №227/5793/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №50009080 від 27.05.2013 року, позивач позбавлений можливості виконати рішення Апеляційного суду Донецької області по справі №227/5793/15-ц від 11.05.2017 року.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком місцевого суду.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України).

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.1291 Конституції України).

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як встановлено матеріалами справи, рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року у справі № 227/5793/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість станом на 6 жовтня 2015 року за кредитним договором № 50009080 від 27 травня 2013 року у розмірі 303304 гривні 67 копійок та за додатковим кредитом №50009080 від 27 травня 2013 року у розмірі 56108 гривень 26 копійок, проценти за користування кредитними коштами за період з 24 липня 2014 року по 6 жовтня 2015 року у розмірі 59140 гривень 91 копійок.

Також матеріалами справи встановлено, що 11.07.2024 р. ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецького області у задоволенні заяви представника ТОВ «Порше Мобіліті» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі № 227/5793/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50009080 від 27.05.2013 року - відмовлено.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Вказаною вище ухвалою суду встановлено, що «19.07.2019 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області видано виконавчі листи у справі № 227/5793/15-ц зі строком пред`явлення до виконання 12.05.2020 року, так як рішення по справі набрало законної сили 11.05.2017 року»

Ураховуючи положення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» присудженої суми заборгованості збіг.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно якого натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.

Конструкція статті 625 ЦК України, щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року.

У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності.

Кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Фактичні обставини цієї справи, за яких ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11.07.2024 року у справі № 227/5793/15-ц, яка набрала законної сили, позивачу ТОВ «Порше Мобіліті» як стягувачу відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, свідчать, що основна вимога позивача, яка виникла на підставі рішення суду, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, а тому між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст.625 ЦК України.

Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою судом у задоволенні заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.

У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними, а тому колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, а отже і оскаржуване рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2025 року підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2025 року скасуванню, оскільки є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та не відповідає чинним нормам законодавства то актуальній судовій практиці.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за оскарження рішення суду, відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн., враховуючи те, що апеляційна скарга задоволено у повному обсязі, рішення суду скасовано з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Керуючись статтями 141,374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи