Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1924/25
Провадження № 2/542/195/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2025 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» з позовом до ОСОБА_1 , просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 109984,18 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 50000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 59984,18 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.11.2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №002/23198251-VR про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 50000,00 грн., тип кредиту кредитна лінія, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк, процентна ставка за користування кредитом: за операціями зняття готівкових коштів 83,0 %, за іншими операціями 65,0 %.

Кредитодавець свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості.

Позивач зазначає, що станом на 29.10.2025 року заборгованість за Заявою-Договором №002/23198251-VR від 21.11.2023 року становить 109984,18 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 50000,00 грн., заборгованості за відсотками 59984,18 грн.

Вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 07.11.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.82).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.84, 101), в позові просив справу розглядати у відсутність представника позивача (а.с.5).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.85, 102). У наданому відзиві на позовну заяву просив провести розгляд справи без його участі (а.с.86-88).

Так, відповідачем ОСОБА_1 01.12.2025 року був наданий відзив на позовну заяву (а.с. 86-88), в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості по відсоткам, посилаючись на таке.

Зокрема зазначає, що він перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13 листопада 2023 року. У листопаді 2023 року він отримав від позивача кредит згідно з Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції AT «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/23198251-VR від 21 листопада 2023 року на суму 50 000 грн.

У зв`язку з проходженням служби він, виконуючи свій конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України, об`єктивно через участь у бойових діях не мав можливості своєчасно виконати фінансові зобов`язання за кредитом.

Вказує, що заперечує позовну вимогу у частині нарахування заборгованості по відсоткам (в т.ч. прострочена) з таких підстав.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду та резервістам/військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також відсотки за користування кредитом.

Закон поширюється на всіх військовослужбовців, без чіткої вимоги бути саме призваним за мобілізацією тому контрактна служба також підпадає під його дію.

У наведеній правовій нормі не зазначено, що пільга не діє, якщо кредит був узятий після укладення контракту чи що потрібно окреме погодження таким чином позивач мав перевірити можливість застосування цієї норми.

Він проходить службу за контрактом з 13.11.2023 року, що припадає на особливий період (військовий стан).

Кредит узято 21.11.2023 року на загальних умовах, не на цільове придбання житла чи автотранспортного засобу (це споживчий кредит) тому він не підпадає під виключення, що може бути передбачене договором або спеціальними програмами.

Позивач всупереч законодавству нарахував відсотки за користування кредитом, що суперечить частині 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначає, що копії документів, які підтверджують факт проходження ним військової служби, а саме: довідку з військової частини та копію військового квитка, він особисто надавав до відділення АТ «Таскомбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , у період червня-серпня 2024 року.

Таким чином, нарахування банком пені та штрафних санкцій за кредитним договором, укладеним після початку служби за контрактом, суперечить вимогам законодавства.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 21 листопада 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/23198251-VR (а.с.7-10).

Згідно з умовами Заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб відповідач просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 .

21.11.2023 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано Додатковий договір до Заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/23198251-VR.

Банк встановив відповідачу кредитний ліміт на суму 50000,00 грн., терміном на 12 місяців з автоматичною пролонгацією, проценти за користування кредитом - 83% - за операціями зняття готівкових коштів, 65% - за іншими операціями.

Отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором та користування ними підтверджується випискою по особовим рахункам кредитного договору №002/23198251-VR за період з 21.11.2023 по 29.10.2025 (а.с.19-69).

А також відповідач у наданому відзиві не заперечує факту отримання кредиту згідно з Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції AT «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/23198251-VR від 21 листопада 2023 року в сумі 50 000 грн.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого у нього перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 29.10.2025 року становить - 109984,18 грн, з яких: 50000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 59984,18 грн - заборгованість за відсотками (а.с.17-18).

Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/23198251-VR, додатковий договір до заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/23198251-VR шляхом накладення цифрового власноручного підпису ОСОБА_1 (а.с.7-10, 11-13).

Відповідно до вимог законодавства, електронний договір, укладений між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , підписаний сторонами електронним цифровим підписом, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Таскомбанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором від 21.11.2023 року, яка становить 109984,18 грн., що складається з 50000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 59984,18 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 17-18).

Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти ОСОБА_1 у добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час, що свідчить про порушення його прав, суд доходить переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника до виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 50000 грн. 00 коп. підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання умов договору позичальник перед банком має заборгованість станом на 29.10.2025 року в сумі 109984,18 грн, з яких: 50000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 59984,18 грн - заборгованість за відсотками (а.с.17-18).

У наданому відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в частині нарахування та стягнення з нього заборгованості за відсотками за користування кредитом з тих підстав, що на нього, як на військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.

Та на підтвердження своїх аргументів щодо наявності у нього права на отримання пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач надав довідку №1808 від 14.11.2025 року, видану Військовою частиною НОМЕР_1 , з якої вбачається, що головний сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію військового квитка НОМЕР_3 , посвідчення серії НОМЕР_4 від 30.08.2024 року, довідку №343 від 18.03.2025 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Документами, що свідчать про статус військовослужбовця, є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18 зазначено, що дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 останній проходить військову службу з 13.11.2023 (а.с. 90-92).

Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 14.11.2025 №1808 головний сержант ОСОБА_1 перебуває у ВЧ НОМЕР_1 на військовій службі за контрактом по теперішній час (а.с. 89).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 30.08.2024 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 93).

Довідкою про безпосередню участь особи в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №343 від 18.03.2025, встановлено що ОСОБА_1 дійсно брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Отже у даній справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_5 з 13.11.2023 по теперішній час, відтак має статус військовослужбовця Збройних Сил України.

Отже, на дату укладення кредитного договору та в період нарахування процентів за договором на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відсотки за користування кредитними коштами за кредитним догвором від 21.11.2023 року нараховані ОСОБА_1 за період: з 27.11.2023 року по 27.09.2025 року (а.с. 17-18), тобто в період проходження ним військової служби.

Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відсотки за користування кредитом в період строку кредитування (з 27.11.2023 року по 27.09.2025) нараховані під час проходження ОСОБА_1 військової служби, а тому вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають, оскільки з моменту призову на військову службу на відповідача поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача процентів за користування кредитом у сумі 59984,18 грн.

Таким чином, в зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, який добровільно та в визначені строки не сплачує заборгованість за кредитом, з нього на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 50000 грн. 00 коп. та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50000 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,4 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 45,46% з розрахунку: 50000 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 109984,18 грн (сума заявлених позовних вимог) = 45,46% (відсоток задоволених позовних вимог).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1101,22 грн з розрахунку: 2422,4 грн. (сума сплаченого судового збору) х 45,46% (відсоток задоволених позовних вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», , заборгованість за кредитним договором №002/23198251-VR від 21 листопада 2023 року в розмірі 50000 грн (п`ятдесят тисяч) 00 коп, що складається з заборгованості за тілом кредиту, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1101 (одна тисяча сто одна) грн 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня пр оголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд.30, м.Київ, 01032, ;

відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 13 січня 2026 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О. Афанасьєва