ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1161/26 Справа № 171/717/24 Головуючий у першій інстанції: Томаш В. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Томаша В.І. від 25 березня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року АТ«Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27.01.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-126062215, за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 173380,93 грн до 27.01.2028 року (72 місяці) під фіксовану процентну ставку - 33,40% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 07.02.2024 року, утворилась заборгованість в розмірі 233580,57 грн, а саме заборгованість за тілом кредиту - 222835,41 грн (з яких прострочено - 2894,49 грн), заборгованість за відсотками - 10745,16 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 233580,57 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Томаша В.І. від 25 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» достроково заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022 року в розмірі 233580,57 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 222835,41 грн, яких прострочено 2894,49 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі 10745,16 грн., з яких прострочено відсотків 8101,58 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» судові витрати у виді судового збору в сумі 3503,71 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного заочного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27.01.2022 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір «Кредит готівкою» №014-RO-82-126062215, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 173380,93 грн до 27.01.2028 року (72 місяці) під фіксовану процентну ставку - 33,40% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором (а.с. 10 зворот - 13, 26).

У вказаному вище договорі зазначено, що укладення цього договору відбувається в електронному вигляді з використанням електронних підписів.

Відповідно до пункту 9.5 кредитного договору №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022, банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання клієнтом умов заяви-договору, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Факт надання кредиту в сумі 173380,93 грн підтверджується копією виписки з особового рахунку (а.с. 28-34).

Додатковими угодами №1 від 03.04.2023, №1 від 14.08.2023, №1 від 21.11.2023 вносились зміни до кредитного договору №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022 з метою зменшення фінансового навантаження на клієнта, у зв`язку з наявними або можливими фінансовими труднощами клієнта; зокрема, погоджувалось зменшити розмір щомісячного ануїтетного платежу за кредитом тимчасово на певні періоди, графіки платежів викладались у нових редакціях (а.с. 17-25).

Відповідно до Графіку платежів в редакції додаткової угоди №1 від 21.11.2023 до кредитного договору №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022, останній платіж на погашення боргу повинен бути внесений 25.09.2028 року (а.с. 24-25).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022, станом на 07.02.2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 233580,57 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 222835,41 грн, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 2894,49 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі - 10745,16 грн, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 8101,58 грн (а.с. 7-8).

Також установлено, що 24 липня 2025 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-79, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022, укладеним із ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», що також підтверджується копією витягу з Реєстру боржників до цього договору та копіями платіжної інструкції від 24.07.2025 №27 щодо оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь AT «Райффайзен Банк» плати за відступлення прав вимоги (а.с. 210-223).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Судом встановлено, що кредит за кредитним договором №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022є споживчим, що підтверджено у пункті 1.1 кредитного договору.

16 лютого 2024 року АТ «Райффайзен Банк» направило позичальнику вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022 протягом не більше ніж 30 календарних днів від дати одержання цієї вимоги (а.с. 35, 36-38). Вказана вимога повернулась без вручення адресату з причинами повернення - за закінченням встановленого терміну зберігання (ас. 38).

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).

Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

У позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 02 лютого 2022 року у справі №755/11307/17, від 22 жовтня 2025 року у справі №766/2926/23 щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення сторонами кредитного договору №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022та отримання позичальником кредитних коштів; встановивши неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування, - колегія дійшла висновку про часткове задоволення позову та наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним кредитним договором, станом на 07.02.2024, поточної заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 2894,49 грн та поточної заборгованості за відсотками у сумі 8101,58 грн, а всього 10996 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн 07 коп.

Зазначена вище заборгованість підтверджується також представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем, а також випискою з особового рахунку (а.с. 7-8, 28-34).

Відповідачем не заперечується та не спростовано факт укладення ним вказаного вище кредитного договору №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022, а також не спростовано факт отримання кредитних коштів.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (3503,71 грн) пропорційно задоволеним позовним вимогам (4,71%) в сумі 165,02 грн (а.с. 6).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (3503,71 грн х 150% х 0,8 = 4204,45 грн) пропорційно залишеним без задоволення вимогам (95,29%) в сумі 4006,42 грн (а.с. 171).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ОСОБА_1 у розмірі 3841,40 грн (4006,42 грн - 165,02 грн).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (), що є правонаступником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», за кредитним договором №014-RO-82-126062215 від 27.01.2022 року заборгованість за тілом кредиту в сумі 2894,49 грн, заборгованість за відсотками у сумі 8101,58 грн, а всього 10996 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн 07 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 3841 (три тисячі вісімсот сорок одна) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

А.В. Гапонов