Справа № 152/1637/24
Провадження № 22-ц/801/506/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Виноградського Антона Павловича

на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Роздорожної А.Г., повний текст якої складено 26 грудня 2025 року

у справі №152/1637/24

за скаргою ОСОБА_1 (скаржник)

на дії та рішення головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорнового Павла Вікторовича,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорнового П.В., мотивуючи її тим, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року у справі №152/1637/24 стягнуто солідарно з відповідачів на його користь кошти в сумі 3179,80 грн.

Рішення набрало законної сили 30 квітня 2025 року, а 15 травня 2025 року судом видано виконавчий лист, за яким божником визначено ОСОБА_2

25 травня 2025 року він звернувся до Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції МЮ (м. Одеса) із заявою в порядку виконання судового рішення, проте 4 червня 2025 року головним державним виконавцем Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції МЮ (м. Одеса) Жорновим П.В. винесено повідомлення № 96279 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі відсутня дата народження/РНОКПП, а також неправильно зазначено прізвище стягувача.

03 липня 2025 року в порядку адміністративного оскарження він звернувся до начальника Приморського ВДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса), проте скарга не була розглянута з підстав того, що відсутнє посилання на порушену норму закону.

26 серпня 2025 року ним направлено скаргу до Південного міжрегіонального управління МЮ, відповідь на яку йому надіслано 29 вересня 2025 року та згідно якої скарга задоволенню не підлягає, а виконавчий документ повернуто через відсутність у ньому дати народження і РНОКПП.

На думку скаржника, повідомлення від 4 червня 2025 року винесено головним державним виконавцем неправомірно, а дії посадових осіб суб`єкта оскарження є неправомірними, оскільки відсутність дати народження та РНОКПП не є безумовною підставою для повернення документа.

За наведених обставин просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорнового П.В. при винесенні повідомлення від 4 червня 2025 року №96279 про повернення стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 15 травня 2025 року Шаргородським районним судом Вінницької області у справі №152/1637/24; скасувати повідомлення головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорнового П.В. про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа від 4 червня 2025 року №96279; зобов`язати Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 15 травня 2025 року Шаргородським районним судом Вінницької області у справі №152/1637/24 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 3179, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорнового Павла Вікторовича, що полягають у винесенні повідомлення від 4 червня 2025 року про повернення виконавчого листа від 15 травня 2025 року у справі № 152/1637/24 стягувачу без прийняття до виконання.

Скасовано повідомлення від 4 червня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене головним державним виконавцем Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорновим Павлом Вікторовичем.

В решті вимог скарги відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні скарги про вирішення питання про прийняття до виконання виконавчого листа, скаржник ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Виноградського А.П., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду у цій частині та ухвалити нове рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що дійшовши до висновку про протиправність дій державного виконавця, суд не визначив у який спосіб необхідно усунути ці порушення для поновлення прав і свобод заявника.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшли, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою апеляційного суду від 19 січня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Виноградський А.П. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 березня 2025 року винесено заочне рішення у справі № 152/1637/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист прав споживачів та повернення коштів, якою позов задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 3 179 грн 80 коп.

На виконання вказаного рішення суду 15 травня 2025 року було видано виконавчий лист.

04 червня 2025 року головним державним виконавцем Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) Жорновим П.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відсутня дата народження боржника-фізичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків, що не відповідає вимогам п. 3, 4 ч. 4 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду в частині задоволених вимог скарги не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1 статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, згідно з якою, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вимог, що залишені без задоволення щодо зобов`язання вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа.

Відмовляючи в частині зобов`язання державного виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з відсутності у суду повноважень зобов`язувати державного виконавця прийняти конкретне рішення.

Апеляційний суд не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно частин 2,3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до частини 1статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Водночас, визнавши неправомірними дії державного виконавця по поверненню виконавчого листа стягувачу без прийняття його до виконання, суд першої інстанції не вирішив питання про відновлення порушеного права заявника, та не врахував, що для усунення вказаного порушення (поновлення порушеного права заявника) необхідно вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про стягнення коштів, оскільки відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа після прийняття державним виконавцем рішення про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим документом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана у справі ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню в частині зобов`язання вирішити питання про відкриття виконавчого провадження Приморським відділом Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Виноградського Антона Павловича задовольнити.

Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2025 року скасувати в частині вимог скарги, в задоволенні яких було відмовлено, та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Зобов`язати Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 152/1637/24, виданого 15 травня 2025 року Шаргородським районним судом Вінницької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 3 179 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин