ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/803/2/26 Справа № 191/4973/23 Головуючий у першій інстанції: Твердохліб А.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Твердохліб А.В. від 03 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову вказував, що в липні 2010 року він придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі він вирішив продати належний йому житловий будинок, але для оформлення договору купівлі - продажу необхідно було виготовити кадастровий номер на земельну ділянку, на якій він розташований. Під час виготовлення кадастрового номеру земельної ділянки йому стало відомо, що вона знаходиться у власності попередньої власниці будинку ОСОБА_4 , їй присвоєний кадастровий номер :01:310:0013. Технічна документація щодо поділу та об`єднання земельних ділянок була виготовлена 04 грудня 2011 року, державна реєстрація земельної ділянки відбулася 30 травня 2012 року, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №327092, зареєстрований за № 00187, підтверджуючий право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_4 , виготовлений 30 травня 2012 року. Тобто, ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, вже після набуття ним права власності на вказаний житловий будинок. ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиною спадкоємицею померлої є її дочка - ОСОБА_3 . Тому позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0798 га., кадастровий номер :01:310:0013, яка розташована за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Нугаєвої Валерії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, виклавши її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

23 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, посилаючись на те, що підстави відмови в задоволенні його позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0798 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою по АДРЕСА_1 апеляційний суд зазначив, що право власності на земельну ділянку виникло у ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :01:310:0013, 30 травня 2012 року, оскільки саме 30 травня 2012 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №327092, зареєстрований за №00187. Тобто у ОСОБА_4 було відсутнє право власності на спірну земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок. Нововиявленою обставиною, якою обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, та яка не досліджувалася судом апеляційною інстанції, є рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2008 року по справі №2-561/08, яке було отримано заявником в Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області 10.04.2025 року. Так, апеляційний суд в постанові від 19.10.2024 року прийшов до висновку, що фактично на спірну земельну ділянку право власності у ОСОБА_4 виникло вперше на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК №327092, який був виданий органом місцевого самоврядування 30 травня 2012 року. Після ознайомлення з наданими йому документами було рекомендовано звернутися до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та отримати копію рішення від 28.03.2008 року по справі №2-561/08, на яке є посилання у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:310:0013, і без якого неможливо встановити фактичні обставини виникнення права власності на земельну ділянку. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2008 року, яке набрало законної сили 08.04.2008 року, за ОСОБА_4 , зокрема, було визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0798 га, розташовану на території АДРЕСА_1 після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В рішенні суду зазначено, що право власності на земельну ділянку належало батькам ОСОБА_4 на підставі державного акту. На момент ухвалення рішення суду по справі №2-1179/10 від 08 липня 2010 року про визнання за заявником права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_7 належала спірна земельна ділянка на праві власності в порядку спадкування за законом на підставі рішення суду. Реєстрація права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 проведена не була, але це не свідчить про те, що ОСОБА_4 не була власником цієї земельної ділянки. Тому заявник просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року (а.с. 158).

Дослідивши матеріали справи, зміст заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення вказаної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

У пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої, пунктом 1 частини другої, частиною третьою статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

З урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені (частина друга статті 424 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, клопотання про його поновлення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Перелік поважних підстав, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №755/15620/17, провадження №61-5235св19, 21 квітня 2021 року у справі №522/6750/17-ц, провадження №61-1700св21, від 19 вересня 2023 року у справі №438/93/14-ц, провадження №61-3641св22.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України, в якості нововиявленої обставини зазначає про рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2008 у справі №2-561/08, копія якого отримана ним 10 квітня 2025 року, а тому при подачі вищезазначеної заяви до суду апеляційної інстанції 23 квітня 2025 року заявником не пропущено строк на її подачу.

Разом з тим, судом встановлено, що матеріали цивільної справи містять витяг про право власності/право постійного користування внесені до Поземельної книги, в якому вказано, що документ, який є підставою для виникнення права є рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2008 у справі №2-561/08; вказаний витяг долучений до позовної заяви (а.с. 17).

Вказане свідчить, що ОСОБА_1 , станом на час ухвалення Дніпровським апеляційним судом постанови від 29 жовтня 2024 року, знав про наявність рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.03.2008 у справі №2-561/08, на підставі якого виникло право власності.

Однак, із заявою про перегляд постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року за нововиявленими обставинами заявник звернувся лише 23 квітня 2025 року, що підтверджується змістом інформації на поштовому конверті (а.с. 138), тобто після спливу визначеного пунктом першим частини першої статті 424 ЦПК України строку та не подав клопотання про поновлення строку з наведенням достатніх і обґрунтованих причин поважності його пропуску.

Встановлений пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України тридцятиденний строк не є присічним та може бути поновленим у разі доведення заявником поважності причин його пропуску.

Процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких суд виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду.

Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2022 року у справі №61-6675св22, від 20 вересня 2023 року у справі №522/6750/17.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що заявник пропустив встановлений п.1 ч.1 ст. 424 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, не навів поважних причин пропуску строку на подання такої заяви й не просив про його поновлення, - колегія суддів відповідно до положень ч. 2 ст. 126 ЦПК України, дійшла висновку про наявність підстав для залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 381 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 26 січня 2026 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

А.В. Гапонов