Провадження №: 2/336/227/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 132244 від 30.06.2020 в сумі 5 720,00 грн., яка складається з наступного: 1 100,00 грн. за сумою кредиту; 4 620,00 грн. за процентами.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30.06.2020 між ТОВ «Займер», правонаступником якого є ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 132244 про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 1 100 грн строком на 30 днів. Сторони погодили, що за користування кредитом відповідач повинен сплатити проценти (процентна ставка стандартна 2% в день або 730,5% річних) за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір укладений у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому 13.01.2025 виникла заборгованість в сумі 5 720 грн, яка складається з наступного: 1 100 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4 620 грн. прострочена заборгованість за процентами. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу « 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі й право вимоги до відповідача ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 року справу передано до провадження судді Галущенко Ю.А.

Ухвалою судді від 23.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження була направлена судом поштою за зареєстрованим місцем проживання. Копія позовної заяви з додатками відповідачу була направлена за адресою місця проживання представником позивача, про що свідчать надані суду у порядку, визначеному п.2 ч.1 ст. 177 ЦПК України, докази про направлення копії позовної заяви з додатками.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило.

Враховуючи вищевикладене, суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом встановлено, що 30.06.2020 між ТОВ ««ЗАЙМЕР» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 132244, за умовами якого сторони узгодили, що ТОВ ««ЗАЙМЕР» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 1 100 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Пунктом 1.3 договору визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує 730% процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Кредит надано в безготівковій формі на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (п.1.4). Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.6.1). У договорі зазначений номер банківської картки відповідачки НОМЕР_1 .

Згідно додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 132244 від 30.06.2020, який підписаний електронним підписом ОСОБА_1 . ОСОБА_1 визначений графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту.

Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція щодо перерахування грошових коштів на суму 1 100 грн. 30.06.2020 на платіжну картку НОМЕР_1 .

28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі й право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу.

13.01.2025 на адресу відповідача ОСОБА_1 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 132244 за період з 30.06.2020 по 13.01.2025 ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 5 720 грн., яка складається з наступного: 1 100 грн. прострочене тіло кредиту, 4 620 грн. прострочені відсотки.

У порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 13.01.2025 в нього утворилась заборгованість на загальну суму 5 720,00 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 100,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами 4 620,00 грн.

Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п. 6 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 13 грудня 2019 року № 151 (яке було чинним станом на день підписання ОСОБА_1 кредитного догвоору) цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення.

Згідно п. 2 зазначеного Положення № 151, цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.06.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання електронним підписом відповідача з використання одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідачка отримала кредит в сумі 1 100 гривень. Між тим, зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в за тілом кредиту та несплаченими відсотками в сумі 4 620 грн.

Відтак, в силу вказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, наданий йому кредит в строк, передбачений кредитним договором не повернув. За змістом зазначеного договору факторингу та додатку до нього, позивач набув право вимоги до відповідачки щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитними договорами. Після відступлення права вимоги до відповідачки остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Вищевикладені обставини, а також наданий суду розрахунок заборгованості, відповідачем не спростовані.

Виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на підставі кредитного договору № 132244 від 30.06.2020 підлягає стягненню заборгованість у сумі 5 720 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 1 100 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 4 620 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано довіреність, договір про надання правової допомоги від 30.12.2024, згідно якого правова допомога ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надавалась адвокатом Пархомчуком С.В.

Згідно з орієнтовним розміром судових витрат адвокатом Пархомчуком С.В. надано наступні послуги: зустріч та консультація 2000 грн., складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики 5000 грн., сплата судового збору за подання позовної заяви 2 422,40 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи 3000 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів 500 грн., всього 12 922,40 грн.

24.07.2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Пархомчук С.В. подав заяву про розподіл/ відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просив стягнути на правову допомогу 10 500,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, на предмет їх пропорційності складності справи, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн. не є співмірним зі складністю справи.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи орієнтовним розміром судових витрат адвокатом Пархомчуком С.В. визначено вартість послуг щодо складання інших клопотань, заяв до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи в сумі 3000 грн.

Суд приходить до висновку, що витрати у вказаній частині стягненню не підлягають, оскільки після відкриття провадження у справі, представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. складено одну заяву щодо стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, необґрунтованими є витрати щодо моніторингу стану розгляду справи через ЄДРСР, оскільки адвокат має особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», до якого надходять усі процесуальні та подані сторонами документи.

Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні позиції містяться у Постановах ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 у справі № 904/8478/16.

Враховуючи вищевикладене, а також ціну позову яка складає 5 720 грн., у той час як витрати на правову допомогу становлять 10 500,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідачаслід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 2422,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 12-13, 19,76-82, 89, 95, 141, 178, 223, 247,258-259,263-265,272-274, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 108985 від 30.06.2020 станом на 13.01.2025 в сумі 5 720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка складається з:

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 1 100 гривень;

- заборгованість за простроченими відсотками 4 620 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.А. Галущенко