Справа № 287/2771/25
провадження 2-н/287/130/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Нижник Г.П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія», представник заявника Данюк Марія Олексіївна до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за фактично спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» через свого представника Данюк М.О. звернулося до Олевського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично спожиту електричну енергію. У вказаній заяві заявник просить суд стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» з боржника ОСОБА_1 заборгованість фактично спожиту електричну енергію в розмірі 1883 грн. 52 коп. за період з 01.07.2025 по 01.12.2025 та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 302 грн. 80 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано судді Нижнику Г.П.

27.01.2026 на запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Положеннями ст. 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ч. 7 ст. 165 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

На виконання вимог ст. 165 ЦПК України, судом здійснено запит до Олевської міської ради Житомирської області.

27.01.2026 на адресу суду від Олевської міської ради Житомирської області надійшла відповідь на запит, згідно якої вказаний заявником боржник значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідно до наданих відомостей адреса зареєстрованого місця проживання боржника не співпадає з адресою, за якою виникла заборгованість яку заявник просить стягнути з заявленого боржника.

Положеннями ч. 2 ст. 163 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Оскільки, боржник за адресою зазначеною стягувачем у заяві про видачу судового наказу не зареєстрований, даних щодо оформлення за заявленим боржником права власності на квартиру суду не надано, тобто із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Дана обставина є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Також, оскільки, відомості у заяві про видачу судового наказу та відповідь отримана від Олевської міської ради Житомирської області містять суттєві розбіжності, суд позбавлений можливості правильно ідентифікувати місце реєстрації боржника та вказати необхідні відомості у судовому наказі.

Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (частина 1 статті 6 Закону України « Про судовий збір»).

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Проте, у платіжній інструкції № від 18.11.2025, яка долучена заявником до заяви, у реквізиті «Призначення платежу» зазначено: «Судовий збір за позовом ТОВ «ЖОЕК», Олевський районний суд Житомирської області, без ПДВ». При цьому, прізвище боржника, з якого заявник просить стягнути заборгованість за надані послуги, у цій платіжній інструкції не вказане.

Враховуючи наведене, інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу заяви про видачу судового наказу, боржником за яким є ОСОБА_1 , заявником сплачено судовий збір, відсутня, а отже суд дійшов висновку про те, що додана заявником платіжна інструкція не є належним доказом сплати судового збору за даною заявою.

Вказаний висновок підтверджено Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 755/3292/20 за заявою КП «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу.

Крім того, Київський апеляційний суд у Постанові від 05 травня 2020 року у аналогічній справі № 755/3288/20 зауважив, що: «Аргументи апеляційної скарги про те, що суд перед прийняттям заяви про видачу судового наказу самостійно перевіряє сплату заявником належної суми судового збору, на увагу не заслуговують, оскільки в платіжному дорученні від 11.02.2020 року № 1056 відсутня будь-яка інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу даної заяви сплачено судовий збір. Та обставина, що приклад заповнення графи «Призначення платежу», розміщений на офіційному сайті суду і за вказаним прикладом заявником зазначено «призначення платежу», на висновок суду першої інстанції не впливає, оскільки заповнення платіжного доручення повинно відбуватись відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених вище та з розумінням того, що подаючи заяву про видачу судового наказу, необхідно зазначати інформацію, яка б ідентифікувала, за що саме сплачено судовий збір, зважаючи і на те, що на офіційному сайті суду, зазначено лише загальний приклад».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 165 ЦПК України, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 166, 167, 258, 260, 261, 353, 355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія», представник заявника Данюк Марія Олексіївна до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за фактично спожиту електричну енергію - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Г. П. Нижник