Справа № 462/9629/23
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мруць І.С.,

за участю секретаря Булавки Х.Н.

справа №462/9629/23

учасники справи:

скаржник (боржник) ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2 ,

державний виконавець Барилко Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмила Володимирівна на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

встановив:

через систему «Електронний суд» надійшла скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмила Володимирівна. У поданій скарзі просить:

1.поновити строки для подання скарги на бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни у виконавчому провадженні №76820559 з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/9629/23 виданого 17.12.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки вартості автомобіля «Peugeot 3008», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 розмірі 222 500 грн.; судовий збір - 2483 гривні 70 коп. Всього стягнути 224 983 грн., 70 коп., щодо не зняття арешту з рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та на яку зараховуються кошти її заробітної плати з основного місця роботи та аліменти на утримання двох дітей.

2.визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни у виконавчому провадженні №76820559 з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/9629/23 виданого 17.12.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки вартості автомобіля «Peugeot 3008», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 розмірі 222 500 грн.; судовий збір - 2483 гривні 70 коп. Всього стягнути 224 983 грн., 70 коп., щодо не зняття арешту з рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та на яку зараховуються кошти її заробітної плати з основного місця роботи та аліменти на утримання двох дітей.

3.зобов`язати державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмилу Володимирівну усунути порушення у виконавчому провадженні №76820559 з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/9629/23 виданого 17.12.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки вартості автомобіля «Peugeot 3008», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 розмірі 222 500 грн.; судовий збір - 2483 гривні 70 коп. Всього стягнути 224 983 грн., 70 коп., шляхом зняття арешту з коштів що містяться на рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та на яку зараховуються кошти її заробітної плати з основного місця роботи та аліменти на утримання двох дітей.

В обґрунтування вказаних вимог посилається на те, що у провадженні державного виконавця

Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни перебуває виконавче провадження №76820559 з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/9629/23 виданого 17.12.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки вартості автомобіля «Peugeot 3008», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 розмірі 222 500 грн.; судовий збір - 2483 гривні 70 коп. Всього стягнути 224 983 грн., 70 коп. 22 січня 2025 року державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . За наслідками виконання вищевказаної постанови державного виконавця про арешт грошових коштів було арештовано грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку за НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та на яку зараховуються кошти її заробітною плати з основного місця роботи та аліменти на утримання двох дітей. Зазначає, що 25.12.2025 представником боржника ОСОБА_1 , адвокатом Телеш В.П., на офіційну електронну пошту Залізничного ВДВС було направлено клопотання-заява від 24.12.2025 за №130/25 про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , а саме з рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та на яку зараховуються кошти її заробітною плати з основного місця роботи та аліменти на утримання двох дітей. Однак, 01.01.2026 на адресу електронної пошти адвоката Телеш В.П. Залізничним ВДВС було направлено відповідь від 31.12.2025 за №120749, підписана В.о. начальника Залізничного ВДВС у місті Львові Львівського міжрегіонального управління МЮ України Наталією Комлик, на вищевказану заяву - клопотання в якій зазначено, що у Залізничному відділі ДВС відсутні правові підстави для зняття арешту з коштів боржника. З вказаними діями, які полягають в бездіяльності державного виконавця Залізничного ВДВС Барилко Людмили Володимирівни щодо не зняття арешту з рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 скаржник не погоджується, вважає таку бездіяльність неправомірною та такою, що підлягають оскарженню в судовому порядку у зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні скаржниця та її представниця скаргу підтримали з мотивів, викладених у такій.

ОСОБА_1 пояснила, що вона є боржником у виконавчому провадженні, за яким з неї за її місцем праці стягуються відрахування на користь колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Відрахування здійснюються регулярно, решту зарплати зараховується на рахунок, відкритий в АТ КБ Приватбанк. Водночас, вона також є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнуті з ОСОБА_2 аліменти також зараховуються на вищезгаданий рахунок. ОСОБА_1 пояснила, що у зв`язку із необхідністю утримання себе та двох дітей вона дійсно звернулася до виконавчої служби із заявою про можливість користуватися арештованими коштами у розмірі до двох мінімальних заробітних плат на місяць відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». Однак, вважає, що оскільки вона сплачує відрахування за виконавчим провадженням про стягнення з неї боргу, підстав для накладення арешту в цілому на її заробітну плату та аліменти немає. Крім цього, зауважила, що у виконавчій службі їй повідомили, що навіть у випадку відкриття нового рахунку для зарахування на такий сум стягнутих аліментів, на нього також буде накладено арешт, відповідно до постанови державного виконавця.

Представник скаржниці адвокат Телеш В.П. у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 не оскаржує постанову про арешт коштів боржника, однак, вважає, що накладення коштів на заробітну плату та аліменти є неправомірним та просить скасувати арешт з цих коштів.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив. Вважає, що ОСОБА_1 є боржницею за виконавчим провадженням, борг повністю не виплатила, має можливість користуватися двома мінімальними заробітніми платами, а тому підстав для зняття арешту з коштів немає.

Державний виконавець Барилко Л.В. у судовому засіданні пояснила, що діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Із заробітної плати скаржниці дійсно здійснюються відрахування за місцем праці в рахунок погашення боргу, однак, вважає, що розмір таких відрахувань, а саме близько дві тисячі гривень на місяць, є недостатнім, майна у скаржниці немає. Відтак, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржниці. Відрахування із цього рахунку не здійснюються. Державний виконавець підтвердила, що ОСОБА_1 дійсно зверталася до неї із заявою про зняття коштів із вказаного рахунку, однак, вважає, що підстав для вчинення таких дій у неї немає. Банк не повідомив державну виконавчу службу про те, що цей рахунок має спеціальний режим використання, а довідка про зарахування на такий рахунок заробітної плати та аліментів не є підставою для скасування арешту. Державному виконавцю невідомо, якими саме документами боржниця мала б підтвердити заборону звернення стягнення на такі кошти, а до банку для встановлення таких відомостей ОСОБА_4 не зверталася.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що також підтверджується копіями відповідних документів, долучених до матеріалів справи, що упровадженні Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни перебуває виконавче провадження №76820559 з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/9629/23 виданого 17.12.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частки вартості автомобіля «Peugeot 3008», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 а розмірі 222 500 грн.; судовий збір - 2483 гривні 70 коп. Всього стягнути 224 983 грн., 70 коп. (а.с.22, 26).

22 січня 2025 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Л. В. в рамках виконавчого провадження № 76820559 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , а саме постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режими використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Арешт постановлено накласти в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 247951,07 грн (а.с.25).

За наслідками виконання вищевказаної постанови державного виконавця про арешт грошових коштів, АТ КБ «ПриватБанк» було накладено арешт на рахунки серед якого є рахунок НОМЕР_2 , арешт з якого просить скасувати скаржниця. (а.с. 47)

11.01.2024 року постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Породком А.О. відкрито виконавче провадження №73762046 про стягнення з ОСОБА_2 / дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 / аліменти на користь ОСОБА_1 / РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 / на утримання дітей, а саме: ОСОБА_5 / ІНФОРМАЦІЯ_3 /, ОСОБА_6 / ІНФОРМАЦІЯ_4 /, в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 27.09.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.15-16)

Відповідно до копії заяви стягувача ОСОБА_1 від 08.01.2024 року зазначено банківські реквізити для зарахування коштів про стягнення аліментів, а саме рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 . (а.с.14)

Відповідно до фактичних даних, що містяться у виписці за банківським рахунком № НОМЕР_2 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк» убачається що на ім`я боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за період з 07 січня 2025 року по 24 грудня 2025 року на зазначений рахунок щомісячно зараховувалися заробітна плата та виплата аліментів. (а.с. 30-32).

24 грудня 2025 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Телеш В.П. звернулася до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі заявою, в якій просила зняти арешт з рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», оскільки на вказаний рахунок ОСОБА_1 отримує заробітну плату з основного місця роботи та аліменти на двох дітей згідно виконавчого провадження №73762046. (а.с.35).

Листом Залізничного ВДВС від 31.12.2025 за №120749, за підписом В.о. начальника Залізничного ВДВС у місті Львові Львівського міжрегіонального управління МЮ України Наталії Комлик відмовлено у зняті арешту з коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.13)

Скаржник зазначає, що вказаний лист був отриманий 01.01.2026 на адресу електронної пошти адвоката Телеш В.П.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 18 Закону України № 1404-VIII передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

При цьому, частини 1 та 2 статті 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Отже, частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернено стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, відповідно до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду № 199/7977/16 від 07 вересня 2025 року.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 73 Закону № 1404-VIII стягнення не може бути звернено на такі виплати допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Суд звертає увагу, що статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Тому, аліменти, одержані на дитину, є її власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернуто стягнення. У контексті п. 10 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» аліменти на утримання дитини є іншою допомогою на дітей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак, це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розміру коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою, пенсією боржника або членів його сім`ї, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків.

04.02.2025 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Л. В. в рамках виконавчого провадження № 76820559 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до якого зобов`язано Відокремленому структурному підрозділу» Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури НУ «Львівська політехніка» здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 247951.07 гривня (UAI), в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій. (а.с.23-24)

Згідно довідки від 12.11.2025 року керівника Відокремленого структурного підрозділу» Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури НУ «Львівська політехніка»- ОСОБА_7 щомісячно здійснюються відрахування згідно виконавчого листа. (а.с. 34)

Стягнення з коштів що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами в межах дозволених відрахувань ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» суперечить Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Отже, оскільки на банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк» зараховується виключно аліменти на утримання двох дітей та заробітна плата після вирахування згідно виконавчого листа; боржник зверталася до державного виконавця з клопотанням про зняття арешту з коштів на цьому рахунку, на які зараховуються аліменти, то не зняття арешту з цього рахунку порушує право, як заявника так її дітей на своєчасне одержання аліментів, які захищається законом (стаття 43 Конституції України).

При цьому, накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату та аліменти на утримання дітей, є надмірним тягарем, як для боржника так і для дітей, що порушує права дитини на одержання достойних умов життя та є надмірним тягарем для боржника, що порушує її право на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

За змістом статті 451 ЦПК України у разі обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття спірного арешту, зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з коштів що містяться на банківському рахунку боржника № НОМЕР_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, суд, дослідивши матеріали скарги, вважає причини пропуску строку для звернення зі скаргою на дії, бездіяльність та постанову державного виконавця поважними та вважає необхідним поновити строк для звернення зі скаргою.

Щодо вирішення питання судових витрат.

Скаржниця та її представниця просили стягнути із Залізничного відділу виконавчої служби на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

ОСОБА_2 та державний виконавець Барилко Л.В. проти стягнення таких витрат заперечили у зв`язку із безпідставністю.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Як роз`яснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Телеш В.П. долучено копії договору про надання правової допомоги №116/25 від 11 грудня 2025 року, ордеру на надання правничої допомоги, детальний опис робіт, Акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №116/25 від 11 грудня 2025 року.

Ураховуючи вищевикладене, враховуючи доведеність понесених скаржником витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись статтями 449, 450-452 ЦПК України, суд

постановив:

скаргу ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмила Володимирівна на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмили Володимирівни щодо не зняття арешту з коштів, що містяться на рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та складаються із її заробітної плати за основним місцем роботи та аліментів на утримання дітей.

Зобов`язати державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмилу Володимирівну зняти арешт у виконавчому провадженні № 76820559 з коштів, що містяться на рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та складаються із її заробітної плати за основним місцем роботи та аліментів на утримання дітей.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок понесених витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Скаржник (боржник) ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

стягувач ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

державний виконавець державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барилко Людмила Володимирівна (місце знаходження місто Львів, вулиця Городоцька, будинок №299, ).

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2026 року.

Суддя: І.С. Мруць