Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3927/24 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі

цивільну справу №285/3927/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про оголошення фізичної особи померлою

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 через представника адвоката Трофімова А.В. звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою. Просила оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чижівка Новоград-Волинського району Житомирської області, військовослужбовця, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави Україна в російсько-Українській війні від дня вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши місце смерті н.п.Андріївка Донецької області, Україна.

Заява обґрунтована тим, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23 лютого 2023 року №272 ОСОБА_4 зараховано з цієї дати до списків її особового складу із призначенням усіх видів матеріального забезпечення. Від командира першого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 надійшла 19 вересня 2023 року доповідь за фактом безвісти зниклого солдата ОСОБА_4 , про те що 19 вересня 2023 року відбувся артилерійський обстріл позицій стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_2 регулярними військовими збройних сил рф. У наслідок обстрілу позиція була знищена, а солдат ОСОБА_4 , який на момент бою знаходився на позиції, залишився під завалом. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 20 вересня 2023 року №724 солдата ОСОБА_4 на підставі доповіді №9347 виключено з грошового та речового забезпечення військової частини, як безвісти зниклого. На її ( ОСОБА_1 ) адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 21 вересня 2023 року направлене сповіщення №105 про те, що її син, солдат в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , під час ведення бойових дій безвісти зник 19 вересня 2023 року поблизу н.п.Андріївка Донецької області. За фактом зникнення ОСОБА_4 Звягельським РВП ГУ НП в Житомирській області 22 вересня 2023 року внесені відомості до ЄРДР за номером 0001080 за ч.1 ст.115 КК України, де зазначено, що 19 вересня 2023 року під час ведення бойових дій поблизу н.п.Андріївка Донецької області безвісти зник ОСОБА_4 , солдат в/ НОМЕР_4 , на зв`язок не виходить та місцезнаходження його невідоме. Відповідно до акта службового розслідування під час виконання бойових завдань 19 вересня 2023 року відбувся артилерійський обстріл позицій 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . В результаті обстрілу позиція була знищена, а солдат ОСОБА_4 , який на момент бою знаходився на позиції 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 , залишився під завалом. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14 листопада 2023 року №889 вирішено увільнити від займаної посади та зарахувати в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 14 листопада 2023 року солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 , стрільця-санітара 3 стрілецького відділення НОМЕР_3 стрілецького батальйону, як безвісти зниклого. Службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_4 завершено. З 19 вересня 2023 року будь-яких відомостей про перебування ОСОБА_5 в полоні чи у будь-якому іншому місці, не надходило, на зв`язок ОСОБА_4 не виходив, ніхто живим його не бачив. Оголошення загиблим під час виконання бойового завдання породжує правові наслідки та необхідно для оформлення належних пенсій та виплат, пов`язаних з гарантіями, встановленими державою перед родиною військовослужбовця, призначення та отримання одноразової грошової допомоги, оформлення спадщини. Коло осіб, які можуть мати право на отримання соціальних пільг та пільг для членів сім`ї військовослужбовця, складається з наступних осіб: ОСОБА_1 (матері), ОСОБА_3 (неповнолітньої дочки) та законного представника останньої ОСОБА_6 (дружини).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2025 року заява ОСОБА_1 задоволена. Оголошено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чижівка Новоград-Волинського району Житомирської області, військовослужбовця, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , загиблим під час виконання військового обов`язку з захисту держави України в російсько-Українській війні від дня вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши місце смерті н.п. Андріївка Донецької області, Україна.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, заінтересована особа Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про оголошення померлим (загиблим) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити. Судовий розгляд здійснити за відсутності представника Міністерства оборони України.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що оголошуючи померлим (загиблим) стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції визначив день вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - населений пункту Андріївка Донецької області, Україна. У свою чергу, у пункті 1.2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309, наявний запис за №UA1096882, згідно зі змістом якого, на території Андріївської сільської територіальної громади Краматорського району Донецької області бойові дії розпочалися 24 лютого 2022 року та станом на поточний момент не завершені. Отже, з огляду на відсутність факту закінчення воєнних дій на території н.п. Андріївка Донецької області, Україна, як місця вірогідної загибелі ОСОБА_4 , то відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є дочасним та зазначена заява підлягає відхиленню. За таких обставин, суд першої інстанції не врахував зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви, чим допустив порушення вимог частини другою ст.46 ЦК України.

Заявник та інші заінтересовані особи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник та її представник, заінтересовані особи та їх представники (законний представник) у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.242-248 т.1). Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Трофімов спрямував до суду повторну заяву про відкладення судового засідання на інший день, пославшись на цей раз на прийняття участі в іншій справі. За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Крім того, у минулому судовому засіданні заявник та її представник висловили відношення до апеляційної скарги та надали пояснення. За таких обставин, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи незалежно від причини неявки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявниці ОСОБА_7 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження (а.с.11,22 т.1).

На адресу заявниці ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло сповіщення сім`ї №105 від 21 вересня 2023 року №5583, що її син солдат в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , під час ведення бойових дій безвісти зник 19 вересня 2023 року поблизу н.п.Андріївка Донецької області (а.с.25 т.1).

До Національної поліції України 23 вересня 2023 року подана заява про те, що 19 вересня 2023 року під час ведення бойових дій поблизу н.п. Андріївка Донецької області безвісти зник ОСОБА_4 , солдат в/ч НОМЕР_1 , на зв`язок не виходить та місцезнаходження його невідоме, про що внесені відомості до ЄРДР №0001080 (а.с.14 т.1).

Відповідно до Акта службового розслідування комісії в/ч НОМЕР_1 від 08 листопада 2023 року встановлено, що під час виконання бойових завдань при безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 16.56 відбувся артилерійський обстріл позиції 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 регулярними військами збройних сил рф (а.с.31-35 т.1). У результаті обстрілу позиція була знищена, а солдат ОСОБА_4 , який на момент бою знаходився на позиції 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , залишився під завалом. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Запропоновано службове розслідування вважати завершеним, а військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 вважати таким, що 19 вересня 2023 року зник безвісти, інформація про місце перебування (знаходження) якого наразі невідома, а також відсутні відомості щодо знаходження його у полоні.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 показав, що вони із ОСОБА_4 познайомилися під час проходження служби в одній бригаді. Того дня з ранку були штурмові дії з боку агресора та вони їх відбивали, а потім розпочався артобстріл. ОСОБА_4 знаходився на передній позиції, а він в 20 метрах від нього на другий позиції. Під час артобстрілу відбулося пряме влучання в позицію, де знаходився ОСОБА_4 із іншими військовослужбовцями, тобто в підвал. На позиції, де знаходився ОСОБА_4 , перебували чотири чоловіка. Два чоловіка вижило, а ОСОБА_4 та ще один військовослужбовець загинули, оскільки їх накрило плитою. При таких обставинах врятувати їх не представлялося можливим. ОСОБА_4 того дня загинув.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що солдат ОСОБА_4 брав участь у відбитті штурму його позиції з боку агресора рф, під час артобстрілу отримав смертельне поранення 19 вересня 2023 року, а тому є всі підстави для висновку, що шестимісячний строк, передбачений ст.46 ЦК України, слід обраховувати з моменту настання відповідної події.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя ст.46 ЦК України).

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій ст.46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій ст.46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2023 року в справі №910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої ст.46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Приписи частини другої ст.46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом ст.1 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України»: воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій ст.46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої ст.46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю ст.46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої ст.1 Закону України від 21 червня 2018 року №2469-VIII «Про національну безпеку України»).

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга ст.46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій ст.46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов із огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої ст.46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої ст.46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій ст.46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою ст.46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Із урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якою відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

Як вбачається із сповіщення сім`ї №105, солдат в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , під час ведення бойових дій безвісти зник 19 вересня 2023 року поблизу н.п.Андріївка Донецької області (а.с.25 т.1).

Отже, в цьому випадку шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої ст.46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі ОСОБА_4 , а не з моменту настання відповідної події, як помилково вважав суд першої інстанції.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376.

Оскільки на території Донецької області декілька населених пунктів Андріївка у різних районах, то Житомирський апеляційний суд надіслав запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою уточнення обставини - на території якого саме н.п.Андріївка зник безвісти солдат ОСОБА_4 , оскільки у сповіщенні №105 не конкретизований район Донецької області.

Із листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28 січня 2026 року №1030 убачається, що у сповіщенні, наданому військовою частиною, зазначено, що солдат ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу н.п.Андріївка Бахмутського р-ну Донецької області (а.с.9 т.2). Така обставина підтверджується повідомленням про смерть військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2025 року №3295.

Відповідно до пункту 2.2. Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, наявний запис за №UA0085322, відповідно до змісту якого на території с.Андріївка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області бойові дії розпочалися 24 лютого 2022 року, 15 вересня 2023 року та завершилися бойові дії - 29 листопада 2022 року.

Окрім того, у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, наявний запис за №UA0085322 про те, що дата початку тимчасової окупації с. Андріївка Бахмутської міської територіальної громади 30 листопада 2022 року, а дата завершення тимчасової окупації цього населеного пункту 14 вересня 2023 року.

Отже, активні бойові дії на місці ймовірної загибелі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу н.п.Андріївка Бахмутського району Донецької області закінчилися 29 листопада 2022 року, а тому саме від цієї дати належить відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою ст.46 ЦК України (29 листопада 2022 року + 6 місяців = 29 травня 2023 року). ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення сина загиблим (померлим) у липні 2024 року.

Із викладено вище вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для оголошення ОСОБА_4 загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України у російсько-Українській війні від дня вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , але помилився з відрахуванням шести місяців, оскільки безпідставно відрахував шестимісячний строк від дня настання події, а не від дня закінчення активних бойових дій у н.п. Андріївка Бахмутського району Донецької області, який визначений в реченні другому частини другої ст.46 ЦК України, а тому за положеннями ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, викладаючи його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: