Справа № 128/2170/24
Провадження №22-ц/801/515/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач :Матківська М. В.
УХВАЛА

12 січня 2026 рокуСправа № 128/2170/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Матківської М. В.

суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

До Вінницького апеляційного суду 07 січня 2025 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року у цивільній справі № 128/2170/24.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.

Зазначена ухвала багаторазово оскаржувалася ОСОБА_1 в апеляційному, касаційному порядку.

Так, ухвалою Вінницького апеляційного суду 13 червня 2024 року звернення ОСОБА_1 визнано діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживання процесуальними правами, а апеляційну скаргу повернуто заявнику із застосуванням до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 028 грн в дохід Державного бюджету України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 постановлено вважати неподаною та повернуто скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року в зазначеній справі повернуто заявнику.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2024 року звернення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнано діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Відмовлено в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про відвід суддів від участі у розгляді його апеляційної скарги повернуто заявнику без розгляду, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року вдруге повернуто заявнику.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу, подану від імені ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року, а також документ під назвою «щодо виконання ухвали від 27 вересня 2024 року» повернуто без розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 листопада 2024 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду повернуто скаржнику й застосовано до нього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 6 056 грн та стягнуто з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Аналогічні вищевказаній ухвалі рішення прийняті Вінницьким апеляційним судом в ухвалі від 21 листопада 2024 року, ухвалі від 09 грудня 2024 року, ухвалі від 02 січня 2025 року, ухвалі від 22 січня 2025 року.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року та 23 квітня 2025 року визнано, що звернення ОСОБА_1 є дією, що суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, а апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Апеляційний суд вважає, що подання тринадцятий раз ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції є зловживанням процесуальними правами, а апеляційну скаргу слід повернути заявнику з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або чинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення п. 1 частини 2 статті 44).

Наведений у ч. 2 ст. 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

При цьому йому неодноразово роз`яснювалося, що повернення апеляційної скарги не є перешкодою для її повторного подання, але лише за умови усунення її недоліків, на які вказано в численних ухвалах апеляційного суду. Так само позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою, що відповідатиме встановленим законом вимогам.

При цьому у тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 використовує лексику, яка не притаманна для написання ділових документів (зокрема апеляційних скарг), а саме: висловлюючись щодо суддів називає їх «працівник суду», «кандидат юридичних неуків», тощо.

Так само апеляційна скарга не оплачена судовим збором, не містить відомостей про ціну позову для його визначення апеляційним судом, а натомість наповнена погрозами суддям, у яких позивач «залишає за собою право у відповідності до положення статті 106 частини 1 п. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернутися до «вищої зради правосуддя»».

Наведені вище висловлювання ОСОБА_1 виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики, є виявом зневаги до суддів та судової системи загалом, а тому такі дії скаржника повинні кваліфікуватися як зловживання правом на подання апеляційної скарги.

Такі дії позивача ОСОБА_1 апеляційний суд вважає такими, що не спрямовані на досягнення мети цивільного судочинства, а є зловживанням процесуальними правами, їх систематичність, незначні модифікації апеляційних скарг з тим, щоб створити видимість нових підстав для її подання й домогтися нового перегляду свідчить про їх сутяжницький характер.

При цьому в практиці ЄСПЛ також акцентується увага на зловживанні процесуальними правами. Так, наприклад, у справі Salontaji-Drobnjak v. Serbia (заява № 36500/05 від 13.10.2009) Суд зазначив, що правовій системі має бути дозволено захищати себе від сутяжників, але вважає, що встановлення ефективного юридичного механізму взаємодії з скаргами таких сутяжників є прерогативою національної влади.

При цьому дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвала від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19).

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36).

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95, § 53).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою, у якій він демонструє зневажливе ставлення до суддів першої і апеляційної інстанцій та до судової системи загалом становить очевидну неповагу, не спрямоване на ефективний захист його прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Аналогічного дійшов Верховний Суд в ухвалі від 28 лютого 2024 року у справі № 128/4411/23, якою повернув касаційну скаргу особи, та зазначив, що подібні висловлювання є неприпустимими при оформленні процесуальних документів до суду, не спрямовані на виконання завдання цивільного судочинства, а є виявом зневаги до суду та судової системи в цілому, враховуючи, що такі дії, поєднані з невиконанням вимог процесуального законодавства та суду при поданні касаційних скарг, є свідомими та системними, про що свідчить практика Верховного Суду за подібними скаргами.

Відтак встановлені статтею 44 ЦПК України правові наслідки зловживання особою своїми процесуальними правами не становлять порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Керуючись статтями 36, 39, 44, 143, 144, 148, 357, 368, 389 ЦПК України, -

ухвалив:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 травня 2024 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути скаржнику

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідачМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин