Провадження № 2/161/243/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 16.09.2024 року на належний йому на праві власності автомобіль TOYOTA Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркованим поруч із Палацом культури м. Луцька та Волинським академічним обласним українським музично-драматичним театром ім. Т. Шевченка, впала частина дерева. Внаслідок даної подій транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень. Дане дерево знаходиться на землях комунальної власності Луцької міської територіальної громади, які не передані у власність чи користування третім особам. Згідно проведеної на його замовлення автотоварознавчої експертизи, розмір заподіяного йому матеріального збитку становить 161674,34 грн. З метою отримання відшкодування за заподіяну йому шкоду, він звернувся до відповідачів із заявою про досудове врегулювання спору, однак його вимоги залишені без задоволення. Враховуючи наведене, просить суд стягнути солідарно з Луцької міської ради та Виконавчого комітету Луцької міської ради на свою користь 161674,34 грн. завданої матеріальної шкоди, а також судові витрати по справі з яких: 1616,74 грн. судовий збір, 20000 грн. витрати на правничу допомогу, 8500 грн. витрати на проведення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2024 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами (а.с. 81).

15.01.2025 року представником відповідача - Виконавчого комітету Луцької міської радибуло подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Виконавчий комітет Луцької міської ради є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні пред`явлених до нього вимог слід відмовити. Натомість, розглядувана подія (падіння дерева) відбулася внаслідок складних погодних умов (непереборної сили), що виключає можливість відповідальності відповідачів. Станом на 16.09.2024 року дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, перебувало в задовільному стані та не було аварійним. У цей день, згідно повідомлень метеорологів, були пориви вітру 17 м/с. Тобто, у даному випадку неправомірні дії з боку відповідачів були відсутні. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 85-88).

21.01.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначає, що Виконавчий комітет Луцької міської ради є належним відповідачем у справі, оскільки даний орган здійснює управлінські функції, в тому числі й щодо благоустрою м. Луцька. У свою чергу, стороною відповідачів не надано доказів того, що дерево, яке впало на автомобіль позивача, піддавалося огляду на предмет його стану, який повинен здійснюватися двічі на рік. Крім того, пориви вітру, які мали місце 16.09.2024 року, не є непереборною силою, яка призвела до заподіяння шкоди, шкода була завдана саме через неправомірні дії відповідачів (а.с. 116-119).

22.01.2025 року представником відповідача Виконавчого комітету Луцької міської радибуло подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Як зазначає останній, доводи сторони позивача щодо обставин непереборної сили спростовуються судовою практикою, а залучення Виконавчого комітету до участі в справі в якості співвідповідача не грунтується на вимогах чинного законодавства (а.с. 123-124).

Від відповідача Луцької міської ради відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив, як і не надходило клопотання про продовження строку подання відзиву на позовну заяву.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Враховуючи, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо подання письмових документів по суті спору, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль TOYOTA Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

16.09.2024 року близько 14 год. 08 хв. за адресою: вул. Мельнична, 13, Волинська обл., м. Луцьк, Театральний майдан, 1, поруч із Палацом культури м. Луцька та Волинським академічним обласним українським музично-драматичним театром ім. Т. Шевченка, на належний позивачу автомобіль TOYOTA Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 впало дерево, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Вказана обставина підтверджується, зокрема, фототаблицею, листом Луцького РУП ГУНП у Волинській обл. № 30670-2024 від 02.10.2024 року (а.с. 9-20), а також стороною відповідача не заперечувалася.

Як вбачається із відповіді Виконавчого комітету Луцької міської ради № 6.7-6/2999/2024 від 13.10.2024 року «Про надання інформації», наданої на адвокатський запит представника позивача, пошкоджене дерево (верба) не має балансоутримувача та таке зростає на землях комунальної власності Луцької міської територіальної громади, які не надані нікому у власність чи користування (а.с. 23).

Згідно з висновком судового експерта Семенюка В.М. № 36-2024 від 09.11.2024 року по визначенню матеріального збитку автомобіля TOYOTA Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 (підготовленого для подання до суду), вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA Avensis, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням коефіцієнту його фізичного зносу, становить 161674,34 грн. (а.с. 25-65).

За проведення судової автотоварознавчої експертизи позивач ОСОБА_1 поніс витрати у розмірі 8500 грн., що підтверджується відповідним Актом виконаних робіт № 36 від 09.11.2024 року та платіжною інструкцією про сплату грошових коштів у вказаній сумі (а.с. 66-67).

Достовірність вищевказаного висновку стороною відповідачів під сумнів не ставилася; суд вважає його належним доказом у справі, який входить до предмета доказування.

Досудова вимога позивача про відшкодування йому завданої майнової шкоди відповідачами залишена без задоволення (а.с. 68-70).

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЗУ «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Положеннями ст. 25, ч. 7 ст. 28 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Пунктом 3.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105 (далі Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до п. 5.5. Правил, - відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках їх власники або користувачі.

Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Підпунктом 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що саме до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан відповідних зелених насаджень. При цьому позивач як потерпіла особа має довести належними та допустимими доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що внаслідок падіння на належний йому автомобіль дерева, балансоутримувач якого відсутній, йому була завдана майнова шкода, розмір якої згідно з висновком експертизи становить 161674,34 грн.

Судом достовірно встановлено, що балансоутримувач дерева, що знаходилося на земельній ділянці комунальної власності Луцької міської територіальної громади, та яке внаслідок пориву вітру впало на належний позивачу автомобіль, чим завдало йому майнової шкоди, відсутній.

Зважаючи на вищевказані правові норми, встановлені у справі обставини та досліджені письмові докази, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача майнову шкоду в розмірі 161674,34 грн. саме з Виконавчого комітету Луцької міської ради на якого законом покладена відповідальність у разі відсутності балансоутримувача, що встановлено у розглядуваному випадку, за належне утримання та ремонт об`єктів благоустрою комунальної власності та з огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луцької міської ради слід відмовити.

Суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача про пошкодження належного позивачу автомобіля внаслідок непереборної сили - поривів вітру, виходячи з такого.

Поняття та ознаки непереборної сили визначені в п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України.

Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По- друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таїння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Законодавство визначає непереборну силу як надзвичайну або невідворотну зовнішню подію (обставину), що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути чи уникнути її дії за звичайних обставин при всій обачливості, і ця подія завдала збитків.

Згідно нормативних документів Українського гідрометеорологічного центру, зокрема Настанови по службі прогнозів і попереджень про небезпечні та стихійні явища погоди, затвердженої наказом Держгідромету України № 90 від 31.10.2003 року (чинна на час виникнення спірних правовідносин), гроза (будь-яка), сильна злива, вітер швидкістю 15-24 м/с є небезпечними гідрометеорологічними явищами. За приписами наведеної Настанови небезпечними гідрометеорологічними явищами є явища погоди, які при досягненні певних значень (чи у випадку їхньої появи) можуть порушити виробничу діяльність деяких галузей національної економіки.

Разом з тим, згідно вказаної Настанови, гроза (будь-яка), сильна злива, вітер швидкістю більше, ніж 25 м/с є стихійним гідрометеорологічним явищем. За приписами наведеної Настанови стихійними гідрометеорологічними явищами - є атмосферні явища, які за своєю інтенсивністю, періодом виникнення, тривалістю та площею поширення можуть завдавати або завдали значних збитків господарству країни та населенню.

Згідно довідки Волинського ЦГМ від 15.01.2024 року, що міститься матеріалах справи, 16.09.2024 року з 12 год. 27 хв. до 18 год. 30 хв. спостерігались максимальні пориви вітру до 17 м/с та згідно повідомлення є небезпечним метеорологічними явищами І рівня небезпечності (НМЯ І).

Враховуючи наведене, зокрема, що пориви вітру у вищевказаний період часу не перевищував 17 м/с, що відноситься до небезпечного метеорологічного явища І рівня небезпечності (НМЯ І) та згідно «Настанови з метеорологічного прогнозування» є створює певні незручності для населення та функціонування господарського комплексу країни, тобто не є стихійним явищем, на відміну від ІІ та ІІІ рівня небезпечності.

Сам лише факт небезпечного метеорологічного явища І рівня небезпечності (НМЯ І), не є непереборною силою та не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності.

При цьому варто зауважити, що Волинського ЦГМ повідомив про максимальні пориви вітру 17 м/с у вагомий проміжок часу (понад 4 години), а тому залишається неспростованою та обставина, що станом на безпосередній момент падіння дерева на автомобіль позивача (16.09.2024 року близько 14 год. 08 хв.) пориви вітру досягали своєї максимальної сили або ж перевищували 15 м/с.

Також суд наголошує на такому.

Відповідно до п. 9.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 10.04.2006 року № 105, (надалі Правила):

Несприятливі умови урбанізованого міського середовища призводять до передчасного старіння насаджень і зниження їх життєздатності. Для встановлення ступеня життєздатності деревних рослин балансоутримувачу необхідно провести діагностику стану зелених насаджень і на основі діагностичних ознак планувати агротехніку догляду за зеленими насадженнями.

Під час догляду за деревами застосовують три види обрізання: формувальне, санітарне й омолоджувальне.

Санітарне обрізання крони виконують, щоб позбутися старих, хворих, сухих і пошкоджених гілок, а також гілок, спрямованих всередину крони або зближених одна з одною. Обрізанню підлягають також пагони, що відходять від центрального стовбура вгору під гострим кутом, щоб уникнути їхнього обламування.

Санітарне обрізання потрібно проводити щороку протягом вегетаційного періоду.

На вулицях і площах населених пунктів у процесі обстеження зелених насаджень виявляють і потенційно аварійні гілки. Це скелетні гілки, які мають видимі ознаки враження шкідниками та хворобами. Їх необхідно видаляти.

Згідно розділу 12, п. п. 12.1, 12.2 Правил:

З метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди.

Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

Весняний огляд проводять з метою перевірки стану насаджень, газонів, квітників, доріжок, площадок та інших елементів благоустрою. Під час огляду уточнюють обсяги робіт з поточного ремонту, садіння дерев та чагарників, багаторічних рослин, газонів. За даними обстежень складають акт та перелік заходів, необхідних для підготовки об`єктів до експлуатації в літній період.

Під час осіннього огляду перевіряється готовність об`єктів благоустрою до зими і складається акт.

Всупереч наведеному, стороною відповідача не було надано актів обстеження, які передували падінню дерева до 16.09.2024 року, а тому в суду відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що частина дерева (гілка), яка впала на належний автомобіль позивача, перебувала в задовільному стані.

Тобто, стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовано презумпцію вини заподіювача шкоди.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради про відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Судом встановлено, що 30.09.2024 року між адвокатом Ольховським М.В. та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої допомоги № 38-09, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу представництва клієнта у справі, яка є предметом даного спору. Вартість послуг (гонорар) є фіксованою та становить 20000 грн. (а.с. 71-72).

Факт сплати позивачем своєму представнику 20000 грн. на виконання Договору про надання правничої допомоги № 38-09 від 30.09.2024 року підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 73).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є в повній мірі обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19.

Разом з тим, представником відповідача в ході здійснення даного провадження не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, попри ту обставину, що останній скористався своїм правом щодо подання процесуальних документів.

З огляду на наведене, а також те, що розмір сплачених позивачем коштів за надання правничої допомоги був фіксованим, гонорар відповідає критерію розумності з огляду на обставини справи, підстави для зменшення таких витрат у даному випадку відсутні.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем

та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1616,74 грн., 8500 грн. за проведення експертизи, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Виконавчого комітету Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 161674 (сто шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят чотири) грн. 34 коп.

Стягнути із Виконавчого комітету Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 1616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) грн. 74 коп. сплаченого судового збору; 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. витрат на проведення експертиза; 20000 (двадцять тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Луцька міська рада, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, .

Відповідач: Виконавчий комітет Луцької міської ради, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, .

Повний текст рішення складений 29 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська