ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м.Суми

Справа №583/1949/24

Номер провадження 22-ц/816/204/25, 22-ц/816/224/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року у складі судді Яценко Н.Г., постановлену в м. Охтирка Сумської області,

та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Цурканом Віктором Івановичем,

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2024 року у складі судді Яценко Н.Г., постановлену у м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак Анжели Сергіївни, заінтересована особа - Охтирський відділ державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Цуркан В.І. звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак А.С. по прийняттю 10 квітня 2024 року рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у вигляді ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року №583/276/24 (4-с/583/5/24) про зобов`язання державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства в межах виконавчого провадження №56779759 провести обчислювання розміру заборгованості із сплати аліментів виходячи з фактичного доходу, отриманого позивачем після відрахування податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; визнати незаконним та скасувати повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак А.С. від 10 квітня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання; зобов`язання державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства в межах виконавчого провадження №56779759 провести обчислювання розміру заборгованості із сплати аліментів виходячи з фактичного доходу, отриманого позивачем після відрахування податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак А.С. прийняти до розгляду та виконання виконавчий документ у вигляді ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року №583/276/24 (4-с/583/5/24).

Скарга вмотивована тим, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року №583/276/24 (4-с/583/5/24) задоволена скарга ОСОБА_1 в порядку судового контролю за виконанням судового рішення та, серед іншого, зобов`язано державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження №56779759 провести обчислювання розміру заборгованості із сплати аліментів виходячи з фактичного доходу, отриманого позивачем після відрахування податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Боржник добровільно судове рішення не виконує. 05 квітня 2024 року до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подана заява про примусове виконання судового рішення з поданням виконавчого документа у вигляді ухвали суду від 01 лютого 2024 року №583/276/24 в частині зобов`язання державного виконавця провести обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. 24 квітня 2024 року поштою від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло письмове повідомлення від 10 квітня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», із посиланням на те, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак А.С. по прийняттю 10 квітня 2024 року рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у вигляді ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року №583/276/24 (4-с/583/5/24) про зобов`язання державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства в межах виконавчого провадження № 56779759 провести обчислювання розміру заборгованості із сплати аліментів виходячи з фактичного доходу, отриманого позивачем після відрахування податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В іншій частині скарги відмовлено.

Будучи незгодним з ухвалою суду в частині задоволенні скарги, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що державний виконавець при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання діяв відповідно до вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Наголошує на тому, що пред`явлена до примусового виконання ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року не відповідає, визначеним ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» вимогам до виконавчого документу.

Також, звертає увагу на те, що Охтирським районним судом Сумської області 29 квітня 2024 року винесено постанову у справі №583/276/24 про виправлення описки в ухвалі цього ж суду від 01 лютого 2024 року, а саме: зазначивши в ухвалі повне найменування сторін справи, що свідчить про те, що пред`явлена до виконання ухвала суду не відповідає вимогам визначеним ст. 4 вказаного Закону.

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк подано не було.

Ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

13 травня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Цуркан В.І. звернувся до суду із заявою, в якій просив здійснити розподіл судових витрат, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи за професійну правничу допомогу адвокату в сумі 5700 грн 00 коп.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі відмовлено.

Будучи незгодним з ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Цуркана В.І., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання розподілу понесених заявником скарги в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

У доводах апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про розподіл понесених заявником скарги судових витрат, оскільки при зверненні до суду із скаргою подано попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які заявник планує понести під час розгляду скарги в суді першої інстанції, розмір яких становить 5700 грн 00 коп. Докази понесення ОСОБА_1 були подані суду першої інстанції у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки. Зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому до стягненні розмірі, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 09 травня 2024 року та частково задовольняючи скаргу в частині визнання дій державного виконавця неправомірними, суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документу через відсутність у ньому даних про особу має ознаки надмірного формалізму, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з правильним застосуванням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року у справі №583/276/24 задоволена скарга ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, визнано неправомірними дії державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по підготовці та складенню розрахунку заборгованості від 04 січня 2024 року за вих. №953; скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 04 січня 2024 року за вих. №953 в межах виконавчого провадження Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції АСВП №56779759; зобов`язано державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження №56779759 провести обчислювання розміру заборгованості із сплати аліментів виходячи з фактичного доходу, отриманого позивачем після відрахування податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 3000 грн. (а.с. 15-18).

Відповідно до повідомлення від 10 квітня 2024 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак А.С. відмовила у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в пред`явленій ухвалі від 01 лютого 2024 року по справі №583/276/24 не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи, також не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувача та боржника та строк пред`явлення рішення до виконання (а.с. 20).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права, свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 453 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Пред`явлена ОСОБА_1 до примусового виконання ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року, постановлена в порядку судового контролю за виконанням судових рішень та в примусовому порядку виконанню не підлягає. Про виконання цієї ухвали, відповідний орган виконавчої служби повідомляє суд і заявника протягом не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується заявниками апеляційних скарг, що ухвала суду від 01 лютого 2024 року була виконана державним виконавцем ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 01 березня 2024 року, останнім було здійснено перерахунок розміру заборгованості боржника та складено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Тобто, на час пред`явлення ухвали суду від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 до виконання, ця ухвала була виконана державним виконавцем.

Усупереч доводам апеляційної скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця щодо повернення ухвали суду без прийняття її до виконання з підстав її невідповідності вимогам виконавчого документу були неправомірними.

Зокрема, у пункті 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що повернення виконавчого документу через відсутність у ньому даних про особу боржника та стягувача має ознаки надмірного формалізму, та відповідно, дії державного виконавця є неправомірними.

Виправлення описок судом в ухвалі Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 лютого 2024 року не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо визнання дій державного виконавця неправомірними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду від 09 травня 2024 року та задоволення апеляційної скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановляючи ухвалу від 23 травня 2024 року та відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Цуркана В.І., суд першої інстанції виходив з того, що до скарги заявником не були подані докази понесення судових витрат у зв`язку з чим судом не вирішувалося питання щодо розподілу судових витрат при постановленні ухвали від 09 травня 2024 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

За змістом статті 2 ЦПК України одним із завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ, а однією з основних засад - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК України).

Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник адвокат Цуркан В.І., звертаючись до суду із скаргою навів попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які заявник планував понести, що становить 5700 грн 00 коп.

У визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником ОСОБА_1 адвокатом Цурканом В.І. були надані докази на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, а саме:

договір про правничу допомогу, укладений 27 квітня 2024 року між адвокатом Цурканом В.І. і ОСОБА_1 , відповідно до умов якого сторони погодили, що розмір гонорару за замовлення клієнта складає 10% від отриманого економічного ефекту, але не менше 50% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Також, сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і у межах даного договору в розмірі 5700 грн одноразового внеску. До суми в межах у межах оплати за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар за правничу допомогу за погодженим тарифом (60 хвилин) у розмірі 1120 грн 00 коп.;

акт прийняття-передачі (звіт) виконаних за договором про правничу допомогу, складений 10 травня 2024 року, відповідно до якого адвокатом були надані наступні послуги: консультація з питань щодо розгляду та вирішення скарги ОСОБА_1 (00 год. 30 хвилин); підготовка, формування, оформлення та узгодження договору про правничу допомогу та умов договору з правового супроводу клієнта (00 год. 10 хв.); ознайомлення з наданими документальними доказами (00 год. 20 хв.); визначення разом з клієнтом зі стратегією захисту інтересів клієнта та алгоритму дій (00 год. 10 хв.); підготовка, формування та оформлення скарги до суду (02 год. 30 хв.); ознайомлення з матеріалами електронної справи (00 год. 20 хв.); додаткове консультування щодо розгляду та вирішення скарги судом з урахуванням позиції ДВС (00 год. 20 хв); підготовка, формулювання та оформлення заяви про повернення без розгляду відзиву на скаргу та не прийняття до уваги звернення і доказів наданих суду з порушенням норм процесуального права ( 00 год. 30 хв.); ознайомлення з текстом ухвали суду за наслідками розгляду скарги, аналіз позиції суду та доведення позиції суду до клієнта (00 год. 20 хв.); узгодження, підготовка, формування, оформлення та складання акту приймання передачі (звіт) виконаних робіт (00 год. 10 хв.). Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 5700 год. 00 хв. (а.с. 73-74).

З огляду на те, що заявником наведено попередній (орієнтований) розрахунок витрат на правничу допомогу, які він планував понести, а також у визначені строки подані відповідні докази понесення цих витрат, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Цуркана В.І. про розподіл понесених заявником витрат.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є розмір витрат на оплату таких послуг адвоката у сумі 3000 грн, а не 5700 грн 00 коп., як зазначено у заяві представника ОСОБА_1 та акті наданих послуг.

Пропорційно до розміру задоволених вимог скарги (одна вимога з трьох заявлених), належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн 00 коп., понесений ним в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла до висновку, що на підставі п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати ухвали суду від 23 травня 2024 року та постановити нове рішення, яким вирішити питання розподілу витрат на правничу допомогу та стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ; 375; 376; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, задовольнити частково.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 гривень 00 копійок, понесені ним в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова