Справа № 510/1564/24
Провадження 2/510/1130/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.25 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка в інтересах сина ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що 22.04.2023 р., в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , між нею, як законним представником, та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач не зареєстрував своє право власності на вищевказане майно у відповідному реєстрі. Таким чином, придбане позивачкою, в інтересах сина ОСОБА_2 , майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнають..

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 22.04.2023 позивачка, в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 27.11.2012 р.), домовилась із відповідачем про купівлю житлового будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивачка передала відповідачу обумовлену суму грошей, що підтверджується розпискою відповідача від 22.04.2023 р., а відповідач надав позивачці, як законному представнику ОСОБА_2 , об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння, що підтверджується актом прийому передання за договором купівлі продажу від 22.04.2023р.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка, через деякий час, запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На її вимогу відповідач повідомив, що не може це зробити, оскільки, не зареєстрував своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідному реєстрі. Про існування цих обставин, позивачці, до укладення договору купівлі продажу, не було відомо.

Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів справи житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.01.2013 р. № 510/65/13-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідач своє право власності у відповідному реєстрі не зареєстрував, таким чином, на момент укладання договору, тобто на 22.04.2023 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачкою, в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивачка передала відповідачці обумовлену суму коштів, а відповідачка передала позивачці нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачці, в особі законного представника ОСОБА_2 , об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за ОСОБА_2 , про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його, через свого законного представника ОСОБА_1 , у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки не зареєстрував своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідному реєстрі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за ОСОБА_2 судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 , як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін