Справа № 373/2532/24
Номер провадження 2/373/172/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2025 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретарки судових засідань Киришун Ю.В.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник позивача звернувся до суду з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 792183 від 14.04.2019 у загальному розмірі 37004,89 грн, яка складається з: суми заборгованості 24242,00 грн, суми інфляційних втрат 10574,80 грн, суми 3% річних 2188,09 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 792183 в електронній формі, відповідно до умов якого йому надано позику у розмірі 7000,00 грн шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок відповідача.

12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклали договір факторингу №1, дія якого була продовжена додатковою угодою №25 від 12.04.2018, за яким було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором № 792183 від 14.04.2019.

25.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс».

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 37004,89 грн, з яких: заборгованість по кредиту 24242,00 грн, 3% річних 2188,09 грн, інфляційні втрати 10574,80 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.12.2024 у справі призначено судове засідання.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату розгляду справи повідомлені, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог ст.280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні обставини:

До позову додано роздруківку договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №792183 від 14.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, умови якого передбачали надання кредиту у розмірі 7000,00 грн, строк кредиту 30 днів, відсоткова ставка 0,90 % в день.

Представник позивача зазначає, що вказаний договір був укладений в електронній формі, однак копія зазначеного договору не засвідчена електронним підписом відповідача, а лише вказано про його підписання електронним підписом 14.04.2019 19:20:20 без зазначення будь-яких інших ідентифікаторів цього підпису.

Аналогічно зазначено й у графіку платежів до договору про надання коштів у позику.

В договорі зазначено, що невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», однак до позову вказані Правила не додані.

До позову додані копії довідки щодо особи, картки обліку договору, розрахунку заборгованості, розрахунку штрафів.

До позову додана копія договору факторингу №1 від 12.04.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Авентус Україна», відповідно до якого останнє передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників.

Також, до позову додана копія додаткової угоди №25 від 12.04.2018 та реєстр прав вимоги №25 від 12.09.2019 про те, що на умовах зазначеного договору право вимоги до боржників в тому числі до відповідача за кредитним договором №792183 від 14.04.2029 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

25.07.2027 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс», що підтверджується копією наказу №55-к від 25.07.2024 про зміну назви.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі і на умовах встановлених договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ч. 1 ст. 513 ЦК України зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка аргументів сторін, доказів.

Cудом враховується, що передбачений ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування розповсюджується на сторони лише щодо посилання ними на певні обставини. Закон не покладає на відповідача обов`язку спростування певних тверджень позивача, крім справ щодо визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, до яких ця справа не відноситься. Будь-яких судових рішень на підтвердження обставин, на які посилається позивач, суду не надано.

Отже, неподання відповідачем відзиву на позов або доказів, що спростовують факт укладення кредитного договору, чи наявність заборгованості, чи її розмір є правом відповідача та не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач.

Зважаючи на основні засади цивільного судочинства - верховенство права (правовладдя) та законність, суд не може покладати на відповідача у цій справі обов`язок спростування будь-яких обставин, на які посилається позивач.

З огляду на вищенаведені приписи цивільного законодавства, кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

Однак позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору позики, а саме передачі ТОВ «Авентус Україна» відповідачу кредитних коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо).

Крім того, в п.7 договору, в графі Клієнт міститься відмітка «підписано електронним підписом 14.04.2019 19:20:20», однак сам електронний підпис та/або його ідентифікатори відсутні.

Отже, твердження позивача про укладення зазначеного кредитного договору, зважаючи на відсутність доказів про передачу кредитних коштів та підпису, є припущенням, що не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

У постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), оцінюючи обсяг прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 24.04.2018 у справ №914/868/17, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

У позовній заяві зазначено, що кредитний договір №792183 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений 14.04.2019.

Разом з тим, договір факторингу №1 був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» 12.04.2018, тобто за рік до можливого виникнення права вимоги у останнього до відповідача.

За таких обставин суд констатує недоведеність виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин, зазначених позивачем.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112;

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д. В. Свояк