Справа № 703/3712/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Яковенко І.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 01 жовтня 2024 року, просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 36,9 кв.м., житлова площа 19,6 кв.м.); визнати за нею право власності на 1/2 частину АДРЕСА_2 (загальна площа 36,9 кв.м., житлова площа 19,6 кв.м.); розподілити понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 15 листопада 1997 року по 31 березня 2021 року позивача перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2021 року у справі №703/913/21 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі 22 серпня 2002 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 36,9 кв.м., житлова площа 19,6 кв.м.). Оскільки відповідач не погоджується добровільно поділити майно, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 19 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу роз`яснено право на подання до суду відзиву на позовну заяву та встановлений відповідний строк для цього, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса належним чином завірену копію договору купівлі-продажу нерухомого майна.

01 жовтня 2024 року ухвалою суду вирішено прийняти заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Геріх Н.А., про зменшення позовних вимог у даній цивільній справі, розгляд даної цивільної справи здійснювати з врахуванням заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Геріх Н.А., про зменшення позовних вимог, а також відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, з врахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, та встановлений відповідний строк для цього.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Геріх Н.А. у судове засідання позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. При цьому просили стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на правничу допомогу у сумі 10000 гривень 00 копійок.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Холодняк В.М. у судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визнали та не заперечували проти їх задоволення. Крім того представник відповідача просив зменшити заявлену стороною позивача до стягнення з відповідача суму судових витрат на правничу допомогу до 2000 гривень.

Суд, врахувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 15 листопада 1997 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №536, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11 листопада 2022 року за №3 (а.с.9).

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

22 серпня 2002 року між ОСОБА_5 , з одної сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, укладено договір купівлі продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №4267 (а.с.24).

Відповідно до п.1 зазначеного Договору, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купив однокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_3 , розмір житлової площі 19,6 кв.м., розмір загальної площі 36,9 кв.м.

Згідно п.2 вказаного Договору, продаж цей за домовленістю сторін учиняється за 5000 гривень, які сплачено покупцем продавцю під час укладення цього договору.

Відповідно до п.3 зазначеного Договору, покупець набуває право власності на квартиру з моменту посвідчення договору в нотаріальній конторі.

Як вбачається з довідки №984-о, складеної Смілянським відділком Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 16 серпня 2021 року, станом на 01 січня 2013 року квартира АДРЕСА_1 , зареєстровано у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 22 серпня 2002 року, реєстраційний №4267. Квартира загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 19,6 кв.м. (а.с.10).

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2021 року, яке набрало законної сили 30 квітня 2021 року, у справі №703/913/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 15 листопада 1997 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів Черкаської області, актовий запис №536 (а.с.8).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що квартира АДРЕСА_1 , хоча і належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , однак придбаний у період зареєстровано шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною власністю позивача та відповідача.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частки чоловіка та дружини є рівними. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, Верховного Суду від 06 лютого 2018 року №235/9895/15, від 05 квітня 2018 року №404/1515/16-ц, та Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року №372/504/17.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позивачу та відповідачу належить по 1/2 частині спірної квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції ID: 7140-6063-0472-5660 від 10 липня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1600 гривень 80 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.2 ст.279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що розгляд даної цивільної справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та приймаючи до уваги, що відзиву на позовну заяву, в якому викладена його позиції щодо заявлених позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 до суду не подав та визнав позовні вимоги після відкриття першого судового засідання у даній справі, тобто після початку розгляду справи по суті, суд не вбачає підстав для застосування положень ч.1 ст.142 ЦПК України, та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, внаслідок визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений при подачі даного позову судовий збір у сумі 1600 гривень 80 копійок.

Крім того, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Так, 10 червня 2024 року між адвокатом Геріх Н.А. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №10-06/24 (а.с.54).

Згідно п.1.1 вказаного Договору про надання правової допомоги, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу у справі щодо поділу спільного майна подружжя, а саме визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , (загальна площа 36,9 кв.м., житлова площа 19,6 кв.м.).

Відповідно до п.2.1 зазначеного Договору про надання правової допомоги, клієнт доручає, а адвокат зобов`язується здійснювати в інтересах клієнта такі дії: п.2.1.1 складання, підписання та подання від імені клієнта документів, позовної заяви, скарг про скасування арештів, заперечень, клопотань, скарг та інших документів, пов`язаних з наданням правової допомоги, визначеної у п.1.1 даного договору; п.2.1.2 представництво інтересів клієнта в усіх судових інстанціях з усіма правами, які надання клієнту, як позивачу (відповідачу) з правом подачі та підпису документів.

Згідно п.3.1 вказаного Договору про надання правової допомоги, адвокат має право на отримання гонорару у зв`язку з виконанням доручення клієнта у порядку, встановленому цим договором.

Відповідно до п.3.2 зазначеного Договору про надання правової допомоги, клієнт сплачує на користь адвоката в якості гонорару суму грошових коштів в розмірі 10000 гривень у зв`язку з наданням правової допомоги, визначеної п.1.1 договору.

Згідно п.3.3 вказаного Договору про надання правової допомоги, за результатами виконаної роботи адвокат направляє клієнту акт приймання-передачі наданих юридичних послуг.

Як вбачається з ордера серії СА №1091758 на надання правничої допомоги, ОСОБА_6 , на підставі договору про надання правової допомоги №10-06/24 від 10 червня 2024 року, уповноважила адвоката Геріх Н.А. представляти її інтереси у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області (а.с.32).

Згідно матеріалів цивільної справи, на підставі вищевказаного ордеру, адвокат Геріх Н.А. представляла інтереси позивача ОСОБА_1 під час розгляду даної цивільної справи та приймала безпосередню участь у двох судових засіданнях, а саме 07 листопада 2024 року (тривалість засідання 14 хвилин) та 28 січня 2025 року (тривалість засідання 15 хвилин).

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві ОСОБА_1 повідомила, що згідно п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема витрати на правову допомогу, становить 10000 гривень (а.с.2-4).

Згідно ч.3 ст.134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з детального опису робіт від 30 листопада 2024 року, виконаних адвокатом Геріх Н.А. у справі №703/3712/24, в рамках дії договору про правову допомогу №10-06/24 від 10 червня 2024 року укладеним між адвокатом Геріх Н.А. та ОСОБА_1 надано правову допомогу послуги (правова допомога), за ціною, що попередньо визначена сторонами у п.3.2 договору, а саме: 1. Зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції; 2. Підготовка та подання до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області позовної заяви про поділ спільного майна подружжя; 3. Участь у судових засіданнях (а.с.53).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 30 листопада 2024 року до Договору про правову допомогу №10-06/24 від 10 червня 2024 року, складеного адвокатом Геріх Н.А., з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони, протягом дії договору адвокатом належним чином надані і оформлені, а клієнтом спожиті та прийняті обумовлені в п.1.1 договору послуги (правова допомога): 1. Зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції; 2. Підготовка та подання до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області позовної заяви про поділ спільного майна подружжя; 3. Участь у судових засіданнях. Загальна вартість наданої правової допомоги складає 10000 гривень 00 копійок. Вартість наданої правової допомоги сторонами узгоджена в повному обсязі. В момент підписання акту, клієнт повністю сплатив адвокату гонорар в розмірі 10000 гривень 00 копійок. Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам надання правової допомоги не має (а.с.56).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №44 від 30 листопада 2024 року, адвокатом Геріх Н.А. прийнято від ОСОБА_1 , на підставі договору про надання правової допомоги №10-06/24 від 10 червня 2024 року, 10000 гривень 00 копійок (а.с.56-зворот).

Представник відповідача звернувся до суду з клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, в якому просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених ОСОБА_1 у цивільній справі за її позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, які підлягають розподілу між сторонами з 10000 гривень на 2000 гривень, який буде співмірним і розумним для компенсації понесених витрат ОСОБА_1 .

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23).

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст.41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані стороною позивача докази на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, яка була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, якості та об`єму підготовлених адвокатом документів, та приймаючи до уваги заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 10000 гривень 00 копійок понесених витрат по отриманню ним професійної правничої допомогою є завищеною, внаслідок чого приходить до висновку про зменшення таких витрат до 2000 гривень 00 копійок, які, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.4, 5, 13, 76-82, 89, 133-141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 279, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 80 копійок та по оплаті правничої допомоги у сумі 2000 (дві тисяч) гривень 00 копійок, а всього 3600 (три тисячі шістсот) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко