Справа № 715/3633/24
Провадження № 2/715/41/25
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2025 року селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Глибоцька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Глибоцька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач з березня 2013 року перебували у шлюбі. У сторін народилася неповнолітня дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якої вказано відповідачку.
Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року шлюб між подружжям розірвано. Після розірвання шлюбу дружина поїхала з дому, залишивши малолітню дочку проживати із батьком в с. Малинівка Гуляйпільського району Запорізької області. Час від часу з`являлася до дочки, а з часом лише телефонувала на день її народження. На аліменти батько не подавав, оскільки заробляв, мав господарство та город, тому потреби у коштах на утримання дочки не було, також йому було відомо, що мати не працювала, постійний дохід у неї був відсутній, а тому справлявся самостійно з утриманням та вихованням дочки.

З початку повномасштабного вторгнення російської федерації позивачу довелося виїхати з власного будинку щоб не наражати дочку на небезпеку, оскільки на території їх місця проживання постійно ведуться бойові дії. Таким чином у березні 2022 року сім`я опинилася в Глибоцькій громаді, де 15 березня 2022 року стали на облік як внутрішньо переміщені особи, знайшли будинок в с. Стерче Чернівецького району Чернівецької області, де проживають по сьогоднішній день.

Дочка відвідує Стерченську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів протягом останніх двох років, батько повністю контролює навчальний процес, займається вихованням дочки, з дня розлучення повністю її забезпечує.

Так згідно рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 20 жовтня 2022 року для належного виконання батьківських обов`язків було визначено місце проживання малолітньої дочки з батьком ОСОБА_1 в с. Стерче Чернівецького району Чернівецької області.

Наразі дочка підросла, виросли і потреби, оскільки сім`єю проживаємо у прикордонній зоні з Румунією, вона почала цікавитися поїздками на шопінг ровесниць до румунських міст. Для цього необхідно дозвіл обох батьків, а оскільки мати наразі перебуває за межами України, де саме невідомо, це унеможливлює поїздки дочки.

Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідачка, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.

Виходячи з вищевикладеного, відповідачка не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої дочки, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 .

Просить суд, позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану жительку АДРЕСА_1 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої жительки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь позивача 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, Глибоцька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Так, встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецької області від 20 жовтня 2022 року №25/2214, затверджено висновок органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради та вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за фактичним місцем проживання її батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 14 жовтня 2024 року №414 та акту обстеження житлово-побутових умов від 14 жовтня 2024 року №413 виданих Глибоцькою селищною радою, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровані, як внутрішньо-переміщені особи в АДРЕСА_2 .

Довідкою виданою Стерченською ЗОШ І-ІІІ ступенів Глибоцької селищної ради від 11.10.2024 року №88, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в 7-му класі даної школи.

Характеристикою виданою Стерченською ЗОШ І-ІІІ ступенів Глибоцької селищної ради від 11.10.2024 року №87, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позитивно характеризується за час навчання в школі. Проживає з батьком, який бере активну участь у навчанні та вихованні дівчинки.

Згідно характеристики виданої Глибоцькою селищною радою від 14.10.2024 року №415, ОСОБА_1 , який зареєстрований, як внутрішньо-переміщена особа в АДРЕСА_2 . Зі сторони старостату зауважень немає, характеризується позитивно.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, N 3 (далі - постанови Пленуму ВСУ) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вже зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність його застосування, оскільки судом не встановлено, що мати систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, як і не встановлено, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Так, звертаючись до суду із позовом на підтвердження обставин, що викладені в позовній заяві позивачем надано висновок органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради від 27.09.2024 року, згідно з яким було визнано доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Вирішуючи даний спір, суд не в повній мірі погоджується із вказаним висновком, оскільки він суперечить інтересам дитини. Так з його змісту вбачається, що органом опіки та піклування не проведена бесіда з батьком дитини, та із самою дитиною. Разом з тим, у висновку відсутні відомості про те, чи було спілкування з мамою дитини ОСОБА_2 , чи викликалась вона до органу опіки і піклування, чи встановлювалось її місце перебування, тощо. Наявні тільки відомості, що ОСОБА_2 подала заяву, у якій зазначила, що є матір`ю ОСОБА_3 , та вказує, що після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з батьком, а вона виїхала на заробітки за кордон і повертатись не збирається. ОСОБА_2 , демобілізувалась після військової служби, яку проходила з 25.05.2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Не заперечує проти її позбавлення батьківських прав відносно спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Без з`ясування цих обставин, та враховуючи подану заяву до органу опіки та піклування про не заперечення ОСОБА_2 , щодо її позбавлення батьківських прав, висновок не може вважатись повним і обґрунтованим.

Більш того, враховуючи те, що ОСОБА_2 не заперечує, щодо її позбавлення батьківських прав відносно спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить із того, що дана заява суперечить інтересам дитини та вимогам ч. 3 ст. 155 СК України, згідно якої відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Інших доказів позивачем не подано. На думку суду, надані позивачем докази, не є достатніми на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідачка злісно ухиляється від участі у вихованні дитини. Розлучення батьків, чи окреме проживання когось із батьків від дитини не є підставою для позбавлення батьківських прав відносно такої дитини за відсутності винної поведінки, яка б свідчила про умисне ухилення від обов`язків по вихованню дитини.

Отже, позивачем не доведено обставин свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дитини на підтримання зав`язків з матір`ю, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, при цьому вважає необхідним попередити останню про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (п. 19 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30 березня 2007 року, №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

При цьому суд вважає необхідним попередити відповідачку ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, і покласти на орган опіки та піклування Глибоцької селищної ради контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

У прохальній частині позову позивачем зазначено вимогу про стягнення аліментів з відповідача, однак не конкретизовано, у якому саме вигляді просить суд стягувати аліменти, у твердій сумі чи у частці від заробітку, а тільки зазначено, 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, що у свою чергу не дає змоги належним чином визначити розмір стягнення аліментів, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

28 січня 2025 року під час судового засідання позивачем - ОСОБА_1 подано до суду заяву, в якій просить суд залишити його позовну вимогу в частині стягнення аліментів - без розгляду.

28 січня 2025 року ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 - задоволено, позовні вимоги в частині стягнення аліментів - залишено без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Глибоцька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про необхідність брати участь у її вихованні та утриманні і покласти на орган опіки та піклування Глибоцької селищної ради контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків.

Повний текст судового рішення виготовлено - 28 січня 2025 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: