Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1984/24
Провадження № 2/553/161/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2025 року м.Полтава
Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., за участі секретаря судового засідання Сіомашко В.Р.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідачка є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 . Після народження і по 2016 рік син проживав то разом із ним, то з матір`ю. Однак, починаючи з 2016 року по сьогоднішній час мати дитини фактично покинула сина, не телефонувала, не приїжджала, сином взагалі не цікавилась, фінансово не допомагала та взагалі самоусунулась від здійснення материнства протягом останніх семи років. Син ОСОБА_5 має статус дитини з інвалідністю, його законним представником є позивач, дитина постійно проживає з ним та перебуває на повному утриманні батька. Відповідачка свідомо нехтує своїми правами та обов`язками, самоусунулась від покладених на неї материнських обов`язків у відношенні сина, у зв`язку із чим позивач прохає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.
За ухвалою суду від 19.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Одночасно судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування від Державної прикордонної служби відомості про перетин кордону відповідачем та зобов`язано орган опіки та піклування підготувати та подати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
25.07.2024 запитувані відомості надійшли на адресу суду.
24.10.2024 органом опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради подано до суду висновок щодо розв`язання спору.
Ухвалою суду від 24.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалась. Будучи у встановленому законом порядку повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не прибула.
З`ясувавши думку позивача та представника позивача, суд визнав можливим у відповідності до ст.ст.223,281 ЦПК України проведення заочного розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів, про що без виходу до нарадчої кімнати судом 09.01.2025 була постановлена відповідна ухвала.
В судовому засіданні 09.01.2025 позивач та його представник повністю підтримали заявлені вимоги, посилаючись на викладені у позові обставини.
Позивач пояснив, що у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачкою не перебували та мають спільного сина ОСОБА_6 , вихованням та утриманням якого протягом останніх семи років займається лише він. Мати дитини сином не цікавиться, будь-який зв`язок з нею відсутній.
Представник позивача в суді наголосив, що відповідач свідомо протягом семи років не бере участі у вихованні дитини, аліменти за рішенням суду не сплачує, у 2018 році вона перетнула кордон і більше на територію України не поверталась, сином у будь-який спосіб не цікавилась.
Представник третьої особи прохала врахувати поданий органом опіки та піклування висновок та в інтересах дитини підтримала позов.
Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони, представник позивача та третьої особи в судове засідання 27.01.2025 не прибули.
Позивач, його представник та представник третьої особи, звернулись із клопотаннями про проведення розгляду справи за їх відсутності, підтримуючи попередньо висловлені позиції щодо підтримання позовних вимог. Відповідач причин неприбуття не повідомила, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.
Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, встановивши фактичні обставини, дослідивши матеріали, заслухавши показання свідків та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч.1ст.9 Конвенції про права дитини).
Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.10).
ОСОБА_4 має статус дитини з інвалідністю, його законним представником зазначений батько ОСОБА_1 , тривалість перебування на інвалідності встановлена з 03.06.2020 до 18.06.2027 та призначені відповідні індивідуальні програми реабілітації (а.с.11-16).
Згідно з повідомленням Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб (а.с.59), відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявними обліками реєстру територіальної громади відсутні.
За матеріалами справи, громадянка України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 06.08.2014 (а.с.17).
Відповідно до повідомлення головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.07.2024 (а.с.67), громадянка ОСОБА_8 , паспорт НОМЕР_2 , 22.02.2018 здійснила перетин державного кордону за напрямом виїзд Київ-Тбілісі та більше на територію України станом на 24.07.2024 не поверталась.
Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 одружились 20.04.2019, про що Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області складено актовий запис № 316 від 20.04.2019 (а.с.18).
За рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29.06.2023 у справі №545/2174/23 (а.с.20-21), встановлено факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та повністю утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дитиною з інвалідністю та потребує постійного догляду. Також судом встановлено факт відсутності участі ОСОБА_7 у вихованні та утриманні її неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, ОСОБА_1 протягом 2000-2023 років має стабільний дохід (а.с.22-26).
Відповідно до характеристики наданої гімназією № 25 Полтавської міської ради, учень гімназії ОСОБА_10 має особливі освітні потреби, батько приділяє належну увагу вихованню й навчанню дитини, створює усі необхідні умови для нормального розвитку сина (а.с.27).
Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим, за місцем роботи характеризується позитивно, за довідкою про проходження психіатричного огляду від 20.03.2024 ознак психіатричного та наркологічного розладу не виявляє, має постійне місце проживання (а.с.28,34-38,40-42,47-48).
Згідно з судовим наказом виданим Київським районним судом м. Полтави від 18.09.2023 у справі № 552/5431/23, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.09.2023 до повноліття дитини (а.с.29).
Постановою державного виконавця Подільського ВДВС Мікіти Т.І. від 25.09.2023 відкрито виконавче провадження № 72871641 щодо виконання вказаного судового наказу № 552/5431/23 (а.с.32).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради за №351 від 22.10.2024 (а.с.91-93), позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що є братом позивача. Брат самостійно виховує сина ОСОБА_6 , мати дитини він бачив приблизно 9-10 років тому. Син постійно проживає разом з позивачем, всім необхідним його забезпечує брат, мати дитини сином не цікавиться.
Свідок ОСОБА_12 показав, що є сусідом позивача. Позивач проживає разом із сином протягом останніх семи років, сам його виховує, мати дитини свідок ніколи не бачив.
Будучи допитаною свідок ОСОБА_13 суду показала, що є матір`ю позивача, відповідачку востаннє бачила у 2015-2016 роках. Приблизно у 2018 році ОСОБА_3 привезла сина батьку, залишила його, а сама поїхала у Грузію та з того часу сина доглядає ОСОБА_1 . Син ОСОБА_5 постійно проживає з позивачем та його теперішньою дружиною.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з позивачем, знайома з ним близько 14-15 років. Відповідачку знає, бачила її вагітною. Коли сину позивача було близько 6-7 років, мати залишила його з батьком. З того часу відповідачку свідок не бачила, позивач виховує сина самостійно.
Згідно із ст.171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Як встановлено судом, спільний син сторін ОСОБА_4 має статус дитини з інвалідністю та за висновками практичного психолога навчального закладу за психоемоційним станом неповнолітньому не рекомендовано давати пояснення щодо його матері, так як згадки про матір викликають у дитини негативні емоції, внутрішні переживання, що може нашкодити його здоров`ю. При розмові з ОСОБА_4 останній не бажає говорити про матір, вважає що вона його покинула.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про недоцільність з`ясування думки дитини щодо вирішення спору в судовому засіданні задля виключення психотравмуючих факторів.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України.)
Згідно із ч.2, ч.4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Суд вказує, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
За змістом ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач тривалий час свідомо нехтує своїми обов`язками по відношенню до дитини, не проявляючи до сина материнської турботи, не спілкується та не опікується ним, хоча наявності перешкод у цьому судом не встановлено, матеріальної підтримки не надає.
З огляду на досліджені докази, суд вважає, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши її без уваги та турботи, у 2018 року виїхала за межі країни і з того часу з сином не спілкується, його життям і розвитком не цікавиться, не проявляє жодного інтересу, а отже така поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.
Зазначені фактори суд розцінює як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав у відношенні до сина. Таким чином суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі.
Між тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 6 ст.164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа:Виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, , адреса: 36022, м.Полтава, вул. Гайового, 3.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих