Справа № 703/5143/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Яковенко І.В.

за участі

представника позивача Кормушин В.О. (в режимі ВКЗ)

представник відповідача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кормушин Владислав Олександрович, до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів

встановив:

20 вересня 2024 року поштовим відправлення на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кормушин В.О., у якій позивач просить суд: зменшити розмір стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , що стягуються з нього на підставі рішення, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області по справі №703/4772/23, з визначеного розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зменшити розмір стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 , що стягуються з нього на підставі рішення, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області по справі №703/4772/23, з визначеного розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною трьох років, до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовній вимоги обґрунтовує тим, що 09 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року. За час перебування сторін у шлюбі, в них народилася дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від першого шлюбу позивач має дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої з позивача на користь колишньої дружини ОСОБА_6 стягуються аліменти за судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва, справа №753/9780/19 від 21 травня 2019 року, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

01 грудня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області було винесено рішення по справі №703/4722/23 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною трьох років.

Згідно відповіді на адвокатський запит, який було надіслано на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №59872566 з примусового виконання судового наказу №753/9780/19 виданого 05 червня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 15 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно повідомлення Новоселицького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області, на виконанні у відділі перебуває два виконавчих провадження з примусового виконання судового рішення №703/4772/23 від 01 грудня 2023 року. Згідно з рішенням суду з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною трьох років.

До винесення рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , він добровільно сплачував кошти на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , в межах своїх можливостей, але ніколи ці суми не були меншими ніж визначено законом на утримання дітей віком до 6 років. Кошти на утримання дитини сплачувались шляхом переказів на картку АТ КБ «Приватбанк» через додаток «Приват24» на рахунок ОСОБА_3 .

Позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині, внаслідок чого з його заробітної плати стягуються аліменти за вищевказаними виконавчими провадженнями.

Станом на день подання позову до суду стосовно позивача відкрито три виконавчі провадження, стягнення за якими перевищують 50% доходу позивача.

Мати позивача є пенсіонеркою, яка отримує мінімальний розмір пенсії, внаслідок чого позивач допомагає їй матеріально, оскільки пенсії, яку вона отримує ледь вистачає на оплату комунальних послуг, не кажучи про придбання їжі, ліків та одягу. Також, мати позивача є хворою на хронічних гепатит, змішаної етіології, гепатеспленомегалію, хронічний холецистит, панкреатит, у зв`язку з чим 11 квітня 2024 року була госпіталізована до інфекційного відділення на стаціонарне лікування. Сплату за лікування, перебування матері на стаціонарі, здійснював позивач.

Також, під час перебування у лавах ЗСУ позивач отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове дотичне поранення тильної поверхні лівої кісті, рвану рану тім`яно-потиличної ділянки, закриту черепно-мозкову травму, акубаротравму. Лікування отриманих травм є довготривалим та договартісним. Позивачем самостійно здійснювались і здійснюється лікування вказаних травм.

Крім того, оскільки позивач перебуває у лавах ЗСУ та здійснює захист цілісності території України, коштів на його продовольче, речове утримання, придбання військової амуніції, ремонту автомобілів, іншої техніки, після відрахування усіх податків, допомоги матері та сплати аліментів, не вистачає, у позивача залишається сума, яка погіршує його становище порівняно із становищем одержувача аліментів.

При розгляд справи просив врахувати той факт, що з позивача на утримання дитини стягуються аліментів, які перевищують прожитковий мінімум встановлений дітям віком від 6 до 18 років на одну особу з розрахунку на місяць, такий же розмір аліментів стягується на утримання колишньої дружини. На думку позивача, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Виходячи з того, що з позивача стягуються аліменти за трьома виконавчими провадженням у розмірі 1/4 частки від усіх доходів боржника за кожне виконавче провадження, розмір стягнень перевищує 50 відсотків, що прямо вказує на порушення вимог ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, ОСОБА_3 на даний час рахується такою, що працевлаштована в ІНФОРМАЦІЯ_4 та отримує грошове забезпечення, внаслідок чого, на думку позивача, має змогу сплачувати податки, утримувати себе, а також утримувати спільну дитину в рівних частинах з позивачем.

З врахуванням вищевикладених обставин, позивач, в інтересах якого діє адвокат, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою судді від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу право на подання до суду відповіді на відзив, встановлено відповідні строки, а також відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

25 жовтня 2024 року, поштовим відправленням, яке здано до відділення поштового зв`язку 22 жовтня 2024 року, на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , інтересах якої діє адвокат Воробець А.В., на позовну заяву, відповідно до якого, позивач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Зазначає, що у позовній заяві позивач вказує на те, що від першого шлюбу він має дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої з позивача на користь колишньої дружини за судовим наказом стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на дитину, щомісячно, починаючи з 15 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Дана обставина у позивача була наявна ще до винесення рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2023 року про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. За вказаних обставин, відповідач вважає, що посилання позивача на те, що з нього вже стягуються аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу є безпідставними, оскільки дана обставина існувала ще до моменту постановлення судового рішення, а не після такого.

Зазначає, що дитина у сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , натомість значна частина перерахунку коштів позивачем на рахунок відповідача, відповідно до виписок, була здійснена до народження дитини у 2022 році, а інша частина була здійснена вже в 2023 році, після народження дитини, але ще за того часу, коли фактичні шлюбні відносини між сторонами ще не були припиненими. Відповідач також неодноразово пересилала позивачу на його банківські рахунки кошти.

Наявність виконавчих проваджень відносно позивача, не може бути підставою для зменшення розміру стягнених з нього аліментів. Сплата позивачем аліментів на утримання своїх дітей та на утримання дружини, з якою проживає його дитина до досягнення нею трьохрічного віку, є його обов`язком.

Посилання позивача на те, що його мати є пенсіонеркою, яка отримує мінімальний розмір пенсії, а також на те, що вона є хворою, на думку відповідача, мають бути відхилені судом, як такі, що є неспроможними та не належними як доводи того, що на підставі цих фактів повинні бути зменшені розміри стягнення аліментів. Позивач не є єдиною дитиною в сім`ї, а тому не тільки на нього лежить обов`язок по догляду та утриманню своєї матері. Наявність у позивача матері не звільняє його від обов`язку утримувати свою малолітню дитину та жінку, що перебуває в декретній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку. Також зазначає, що твердження позивача про те, що він допомагає своїй одинокій матері не відповідає дійсності, а платежі, які наявні у виписці, були призначені для інших цілей. Так, ще під час шлюбних відносин позивача та відповідача розпочалося будівництво прибудови, з боку будинку матері позивача, та саме для цих цілей позивач переводив кошти своїй матері на рахунок. Також, для наданих цілей відповідач неодноразово перераховувала на банківські рахунки матері позивача кошти.

Вказує, що, з урахуванням дати довідки, а саме 13 листопада 2022 року, позивач отримав поранення ще задовго до того, як судом прийнято 01 грудня 2023 року рішення про стягнення аліментів на утримання доньки та відповідача, внаслідок чого така обставина існувала майже за рік до винесення рішення про стягнення з позивача аліментів, внаслідок чого, на думку відповідача, не може бути прийнята до уваги як доказ погіршення його стану здоров`я чи матеріального стану після винесення рішення суду.

У підтвердження того, що позивач самостійно здійснює своє речове забезпечення, ним не подано жодного належного та допустимого доказу, внаслідок чого відповідач вважає, що дане твердження є надто голослівним та нічим не обґрунтованим.

На даний час позивач не надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримує офіційну заробітну плату, має змогу сплачувати податки, утримувати себе, а також утримувати спільну дитину в рівних частинах з позивачем. Натомість, відповідач стверджує, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та звільнена з займаної посади та зарахована у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , знята з усіх видів забезпечення.

Вважає, що посилання позивача на ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставним, оскільки ч.3 вказаної статті передбачено, що у випадку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань не може перевищувати 70 відсотків.

Крім того, відповідач зазначає, що несе значних витрат по утриманню своєї малолітньої доньки, останнім часом дитина почала хворіти, що потребує додаткових затрат на лікування дитини.

Після винесення рішення суду від 01 грудня 2023 року про стягнення аліментів на утримання дитини та його дружини матеріальне та сімейне становище позивача жодним чином не змінилося, а всі послання на обставини, які, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів, існували ще до винесення рішення від 01 грудня 2023 року.

З врахуванням викладеного, відповідач, в інтересах якої діє адвокат, просила у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

30 жовтня 2024 року, через систему «Електронний суд», та 25 жовтня 2024 року, поштовим відправленням, яке здано до відділення поштового зв`язку 29 жовтня 2024 року, на адресу суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_2 , інтересах якого діє адвокат Кормушин В.О., на відзив відповідача на позовну заяву, в якій, окрім обставин, які зазначені у позовній заяві, позивач зазначив, що, його думку, стороною відповідача відзив подано до суду поза межами строку, встановленого для подачі відзиву, та без клопотання про продовження строку, а тому вважає, що даний відзив належить залишити без розгляду і вважати таким, що не подано.

На момент розгляду справи №703/4772/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, судом було встановлено, а саме ухвалою від 02 листопада 2023 року те, що відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивач, перебуваючи на військовій службі, не знав, що в той час проводився розгляд даної справи і не мав змоги повідомити суду про те, що з нього вже стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, а також надати пояснення чи відзив на позовну заяву. Проте, враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2021 року та маючи статус законної дружини, була обізнана про цю обставину, однак про неї суд вона не повідомила, що знаходить своє підтвердження у рішенні від 01 грудня 2023 року у справі №703/4772/23 про стягнення аліментів за позовом ОСОБА_3 , де зазначено: «Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять», тим самим ОСОБА_3 ввела в оману суд при визначенні розміру аліментів, через це, на думку представника позивача, було порушено принцип співмірності при визначенні розміру аліментів.

Вказує, що 12 лютого 2024 року у справі №703/515/24 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, як вбачається із рішення від 18 березня 2024 року, у даній справі було встановлено, що після одруження спільне життя не склалося, спільного господарства вони не ведуть, більше шести місяців вони проживають окремо, від шлюбу мають донку, не підтримують подружніх стосунків, шлюб носить формальний характер. ОСОБА_2 кожного місяця з моменту окремого проживання і до моменту подання відповідачем позову про стягнення аліментів, а саме до 22 вересня 2024 року їй на картку перераховував кошти на утримання її та дитини, позивач вже у той час проживала окремо.

З приводу того, що відповідач неодноразово надсилала кошти позивачу то, не є вирішальною обставиною у справі про зменшення розміру аліментів, оскільки на той час позивач та відповідач підтримували подружні стосунки, проживали однією родиною, розділяли спільний побут, мали спільний сімейний бюджет.

Вказує, що розмір 1/4 частки (25%) від усіх доходів боржника за кожне виконавче провадження, а саме за три виконавчі провадження (№ВП59872566, ВП№73943625 та ВП№73943492) з позивача стягується 75%, внаслідок чого з позивача проводиться стягнення у розмірі, який є більшим ніж 70% на двох неповнолітніх дітей та одну дружину, що прямо порушує норми статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» і таким чином є підставою, що погіршує матеріальний стан позивача.

Твердження відповідача, що платежі були призначені для інших цілей є припущеннями та не знаходять свого підтвердження у відзиві на позовну заяву. Доказування обставин не може ґрунтуватися на припущеннях, виписки по витратам та переказам, що позивач долучає до матеріалі справи слугують для суду як підтвердженням, що мати відповідно до висновків лікарів є хворою, літньою людиною і потребує додаткової допомоги щі сторони сина, довідка про хворобу датована 18 квітня 2024 року, а як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» та коментарів до платежів, надіслані кошти слугували як раз для допомоги матері, а ніяк не для інших цілей, як припущено представником відповідача.

Вважає, твердження сторони відповідача про те, що під час шлюбних відносин позивача та відповідача розпочалось будівництво прибудови з боку будинку матері позивача, і що саме для цих цілей позивач переводив кошти своїй матері на рахунок, а також це робила і відповідач, не заслуговує на увагу, оскільки є припущенням та не є об`єктивним фактом, а тому не повинно братись до уваги так як, сторони перебуваючи у шлюбі та їх кошти, які надавались матері позивача, вважались спільними коштами подружжя, а також дана обставина не стосується предмету спору і не може бути взята судом до уваги.

Позивач є військовослужбовцем, а зазначені ним травми, в нього наявні і на даний час. Позивач періодично проходить лікування для підтримання нормального стану здоров`я, це лікування є дорого вартісним і має необхідність тривалого лікування, у зв`язку із оплатою та проходженням лікування його матеріальних стан погіршився в порівняні з тим, що був на момент винесення рішення і після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

На час отримання відповіді на адвокатський запит, відповідач працювала та отримувала дохід.

На оціночне судження представника позивача та аналізу документів, які були подані разом з відзивом, дізнавшись про підготовку позивача скерування позову до суду щодо зменшення аліментів, тобто після дати надання ІНФОРМАЦІЯ_7 13 серпня 2024 року відповіді на адвокатський запит, відповідачем були вжиті заходи для звільнення для того, щоб спростувати факт, що вона може утримувати себе та дитину в річних частинах з позивачем.

Зазначає про відсутність підстав для врахування поданих відповідачем документів щодо понесення нею витрат по утриманню своєї доньки та витрат на її лікування.

Стверджує, що не відмовляється та не відмовлявся від виконання обов`язку у вигляді матеріального забезпечення дитини, систематично та в повному обсязі сплачував аліменти на утримання, але виходячи з того, що існують обставини, які погіршують його матеріальне становище, а також в порушення вимог ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», у якій вказано, що розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Однак, після усіх відрахувань та стягнень по аліментним зобов`язанням у позивача залишається сума, яка не відповідає чинному законодавству та значно погіршує його матеріальне становище в порівнянні з отримувачем аліментів.

З врахуванням викладеного, позивач просив: не брати до уваги відзив, поданий представником відповідача; задовольнити в повному обсязі позов про зменшення розміру аліментів.

18 листопада 2024 року, засобами електронного зв`язку, на адресу суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_3 , інтересах якої діє адвокат Воробець А.В., на відповідь позивача на відзив, в якій, окрім доводів, що викладену у відзиві на позовну заяву, зазначає, що строк подання до суду відзиву на позовну заяву відповідачем не пропущено, оскільки відповідач ознайомилася 25 вересня 2024 року ухвалою про відкриття провадження у справі в підсистемі «Електронний суд», а з тексом позовної заяви ознайомилася 08 жовтня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Вказує, що у цивільній справі №703/4772/23 судом постановлено заочне рішення, що надає право учаснику справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд. Позивач, у разі незгоди з судовим рішення у вказаній справі, мав право подати заяву про перегляд такого рішення та у вказаній справі надати пояснення та аргументацію того, чому саме він не згоден з таким рішенням. Оскільки позивач не подавав заяву про перегляд заочного рішення та не оскаржував його після того, як був ознайомлений з даним рішенням, можна вважати, що він погодився з даним рішенням.

Оціночні судження представника позивача про те, що відповідач була обізнана про наявність у позивача дитини від попереднього шлюбу та тим самим ввела суд в оману при визначенні розміру аліментів не витримують жодної критики, адже він не може стверджувати, що відповідач, маючи статус законної дружини, знала про дані обставини, тому що цей факт нічим не підтверджується.

Твердження представника позивач про те, що позивачем добровільно відправлялись кошти на карту відповідача на момент подання відповідачем позову про стягнення аліментів не можуть бути підставою для вирішення по суті справи про зменшення розміру аліментів.

Твердження представника позивача щодо наявності відносно позивача трьох виконавчих проваджень та загальної суми стягнень в розмірі 75% від усіх доходів боржника не є підставою для зменшення розміру аліментів на половину, оскільки задовольняючи даний позов розмір всіх стягнень буде тільки 50% від усіх доходів боржника, що значно менше ніж дозволено ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача не надає доказів існування на даний час хвороб у позивача та здійснення ним на даний час дороговартісного лікування.

Також, у відповіді на відзив вказується, що відповідач дізналася про підготовку позивачем позовної заяви щодо зменшення аліментів, вжила заходів щодо звільнення зі служби. Дані твердження є тільки судженням представника позивача та його припущеннями, що не може бути взято судом до увагою

Сам же представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що після звільнення, доходів у відповідача не має, а забезпечення потреб дитини відбувається за кошти, які стягуються з позивача. Так, дійсно, на даний час відповідач не має жодних доходів, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому гостро потребує стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а представником позивача даний факт не тільки не заперечується, а й підтверджується у наданій до суду відповіді на відзив.

Представник позивача вказує на хворобу матері позивача, яку було госпіталізовано 11 квітня 2024 року, тобто знову ж таки, майже 8 місяців назад, однак не надає доказів того, що саме позивач зазнає значних витрат у зв`язку з лікуванням матері.

З врахуванням викладеного, відповідач, в інтересах якої діє адвокат, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

26 листопада 2024 року, засобами електронного зв`язку, та 29 листопада 2024 року, засобами поштового зв`язку, на адресу суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача.

19 грудня 2024 року, ухвалами суду, які постановлені на місці без виходу до нарадчої кімнати, вирішено відмовити представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування доказів, яке надійшло до суд 10 жовтня 2024 року, а також прийняти до розгляду та врахувати при вирішенні справи по суті відзив відповідача на позов, відповідь позивача на відзив, заперечення відповідача на відповідь на відзив та письмові пояснення позивача по справі.

Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, їх представники не заперечували проти розгляду справи по суті без особистої участі позивача та відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Кормушин В.О. у судовому засіданні, в якому приймав участь у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Воробець А.В. у судовому засіданні, в якому приймав участь у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги не визнав та наполягав на відмові у їх задоволенні.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, врахувавши позиції сторін, що викладені у заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 09 грудня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року у справі №703/515/24 (а.с.15-16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом «Центр надання адміністративних послуг» «Центр Дія» Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області 24 лютого 2023 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Так, заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області віл 01 грудня 2023 року у цивільній справі №703/4772/23, провадження 2/703/1350/23, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років, вирішено, зокрема: позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років задовольнити; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.18-22).

Враховуючи відсутність доказів як перегляду вказаного заочного рішення, так і його оскарження сторонами до суду апеляційної та касаційної інстанції, та приймаючи до уваги, що сторонами не заперечується факт набрання вказаним заочним рішенням суду законної сили, суд приходить до висновку, що зазначене заочне рішення набрало законної сили.

Як вбачається з розрахунку в/п № НОМЕР_2 заборгованості зі сплати аліментів, який складений 27 серпня 2024 року Новоселицьким відділом державної виконавчої служби у Чернівському району Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у даному відділі на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №703/4772/23 від 04 січня 2024 року, яким виданий Смілянським міськрайонним судом, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, починаючи з 29 вересня 2023 року до досягнення її дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Станом на лютий 2024 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів у сумі 23105 гривень 13 копійок. У березні 2024 року сплачено 32646 гривень 38 копійок, у квітні 2024 року 8509 гривень 98 копійок, у травні 2024 року 29206 гривень 17 копійок, у червні 2024 року 15519 гривень 57 копійок, у липні 2024 року 25630 гривень 00 копійок. Станом на 01 серпня 2024 року заборгованість по виплаті аліментів становить 48770 гривень 77 копійок (а.с.24).

Крім того, відповідно до звіту за виконавчим провадженням №73943625 від 20 лютого 2024 року про здійснені відрахування та виплати за №2197 від 05 серпня 2024 року військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 за період з березня 2024 року по липень 2024 року нараховано заробітної плати у загальній сумі 600 047 гривень 43 копійки, утримано податків та інших обов`язкових платежів у загальній сумі 431 гривня 98 копійок, утримана сума у загальному розмірі 113 960 гривень 25 копійок (а.с.33).

Згідно звіту за виконавчим провадженням №73943492 від 20 лютого 2024 року про здійснені відрахування та виплати за №2195 від 05 серпня 2024 року військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 за період з березня 2024 року по липень 2024 року нараховано заробітної плати у загальній сумі 600 047 гривень 43 копійки, утримано податків та інших обов`язкових платежів у загальній сумі 431 гривня 98 копійок, утримана сума у загальному розмірі 113 960 гривень 25 копійок (а.с.32).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.82 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища та погіршення здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти, - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину та на утримання дружини, до досягнення дитиною трьох років, у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Так, позивач ОСОБА_2 , як на підстави для зменшення розміру аліментів, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та на утримання колишньої дружини ОСОБА_8 до досягнення дитиною трьох років, які стягуються з нього на підставі заочного рішення суду, зазначає, що в нього змінився матеріальний стан, який позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання доньки та колишньої дружини до досягнення дитиною трьох років у визначеному судом розмірі, оскільки: з нього стягуються аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини; загальний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує визначений ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» максимально допустимий розмір стягнень; він матеріально допомагає своєї матері, яка є пенсіонером та має хвороби; має поранення, внаслідок якого має необхідність у довготривалому та дороговартісному лікуванні; проходить військову службу у лавах Збройних Сил України та здійснює захист цілісності території України, внаслідок чого витрачає кошти на своє продовольче та речове утримання, придбання військової амуніції, ремонт автомобіля, іншої техніки.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Так, як вбачається з судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у справі №753/9780/19, провадження №2-н/753/318/19, за заявою ОСОБА_6 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , судом вирішено, зокрема стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

Згідно довідки №8476 від 13 грудня 2023 року, складеної командиром військової частини НОМЕР_4 , майор ОСОБА_2 призваний за контрактом до військової частини НОМЕР_4 з 20 липня 2021 року по теперішній час. Він дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 (а.с.28).

Відповідно до довідки №901 від 29 січня 2024 року, складеної командиром військової частини НОМЕР_3 , майор ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 з 19 січня 2024 року (а.с.29).

Згідно звіту за про здійснені відрахування та виплати за №96 від 06 січня 2024 року, складеного військової частини НОМЕР_4 за постановою від 19 вересня 2019 року ВП №59872566, виданою за виконавчим документом за постановою, ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по грудень 2023 року нараховано заробітної плати у загальній сумі 1 392 463 гривні 23 копійки, утримано податків та інших обов`язкових платежів у загальній сумі 6578 гривень 26 копійок, відсоток (частка) стягнення 25%, утримана сума у загальному розмірі 318 651 гривня 99 копійок (а.с.30).

Відповідно до довідки №700/ФЕС від 26 квітня 2024 року, складеної командиром військової частини НОМЕР_3 , загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2024 року по 31 березня 2024 року складає 188 389 гривень 99 копійок, виплачене грошове забезпечення, за виключенням соціальних внесків, за вказаний період у загальній сумі складає 93 585 гривень 70 копійок, сплачені аліменти у березні 2024 році складає 94804 гривні 29 копійок (а.с.31).

Згідно звіту за виконавчим провадженням №59872566 від 26 листопада 2021 року про здійснені відрахування та виплати за №2199 від 05 серпня 2024 року військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 за період з березня 2024 року по липень 2024 року нараховано заробітної плати у загальній сумі 600 047 гривень 43 копійки, утримано податків та інших обов`язкових платежів у загальній сумі 431 гривня 98 копійок, утримана сума у загальному розмірі 119 923 гривні 10 копійок (а.с.34).

Суд звертає увагу, що станом на день постановлення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області заочного рішення від 01 грудня 2023 року у цивільній справі №703/4772/23, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 як аліменти на утримання дитини, так і аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років, вищевказаний судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у справі №753/9780/19, провадження №2-н/753/318/19, вже був виданий та на його підставі, у примусовому порядку, відбувалося стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання його іншої дитини у межах виконавчого провадження №59872566, внаслідок чого суд приходить до висновку, що стягнення з позивача ОСОБА_2 за вищевказаним судовим наказом аліментів на утримання іншої дитини, не є доказом зміни його матеріального становища, у тому числі його погіршення, після постановлення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області заочного рішення від 01 грудня 2023 року у цивільній справі №703/4772/23.

При цьому, твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_3 у цивільній справі №703/4772/23 не повідомила суд про наявність у позивача ОСОБА_2 неповнолітньої дитини та утримання якої з нього стягуються аліменти, суд оцінює критично, оскільки суд, при постановленні заочного рішення у справі №703/4772/23 дійшов встановив відсутність у матеріалах цивільної справи доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, натомість не встановлював такі обставини на підставі інформації, яка була надана ОСОБА_3 , у якої, при цьому, об`єктивно відсутній, передбачений чинним законодавством України, обов`язок щодо повідомлення при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів наявність або відсутність вказаних обставини.

Позивач ОСОБА_2 , після отримання заочного рішення суду у цивільній справі №703/4772/23, у разі не згоди з викладеними у ньому встановленими судом обставинами та прийнятим рішенням щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього, він не був позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про перегляд заочного рішення, подавши до суду відповідні докази, які, на його думку, впливали на визначення розміру аліментів, що підлягали стягненню з нього.

Одночасно, суд звертає увагу, що відповідно до правовий висновок Верховного Суду, висловленого у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

При цьому, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.

Пункт 1 ст.3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради №789-ХII від 27 лютого 1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п.2 вказаної Конвенції, дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст.27 ч.1 зазначеної Конвенції визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одночасно, суд звертає увагу, що зменшення розміру аліментів, які стягуються на утриманні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умови, що розмір аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є аналогічним розміру аліментів, що стягуються на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається незмінним, призведе до дисбалансу інтересів вказаних дітей, оскільки останні опиняться у нерівному матеріальному становищі, в частині його забезпечення зі сторони позивача ОСОБА_2 .

Також, як вбачається з довідки №2869 від 13 листопада 2022 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), складеної командиром військової частини НОМЕР_4 , старший лейтенант ОСОБА_2 28 серпня 2022 року отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове дотичне поранення тильної поверхні лівої кисті, рвану рану тім`яно-потиличної ділянки, закриту черепно-мозкову травму, акубаротравму (а.с.43).

Відповідно до довідки №8477 від 13 грудня 2023 року про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, складеної командиром військової частини НОМЕР_4 , майор ОСОБА_2 дійсно в період з 08 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.44).

Згідно довідки №8478 від 13 грудня 2023 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, складеної командиром військової частини НОМЕР_4 , майор ОСОБА_2 дійсно в період з 24 лютого 2022 року по 01 грудня 2022 року, з 03 січня 2023 року по 08 лютого 2023 року, з 14 лютого 2023 року о 08 вересня 2023 року та з 17 вересня 2023 року по теперішній час бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в селі Нетайлове, селі Первомайське Покровського району Донецької області, місті Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, селі Маркове та місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області (а.с.45).

Сторона позивача стверджує, що позивач ОСОБА_2 , внаслідок вищевказаного поранення, має необхідність у довготривалому та дороговартісному лікуванні, а також при проходженні військову службу у лавах Збройних Сил України та здійснюючи захист цілісності території України, витрачає кошти на своє продовольче та речове утримання, придбання військової амуніції, ремонт автомобіля, іншої техніки.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 отримав вищевказані поранення та травми 28 серпня 2022 року, тобто задовго до постановлення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області заочного рішення від 01 грудня 2023 року у цивільній справі №703/4772/23, при цьому позивач ОСОБА_2 , внаслідок вищевказаних поранень та травм, непридатним до військової служби не визнавав та продовжує проходити військову службу у лавах Збройних Сил України, що об`єктивно вказує на належний стан його здоров`я.

Крім того, доказів як необхідності, так і проходження позивачем ОСОБА_2 , у період часу з дня постановлення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області заочного рішення від 01 грудня 2023 року у цивільній справі №703/4772/23, до дня розгляду даної справи по суті, лікування у медичних закладах, його вартості та здійснених ним витрат на таке лікування, а так само і доказів здійснення ним витрат на своє продовольче та речове утримання, придбання військової амуніції, ремонт автомобіля, іншої техніки, під час проходження служби у лавах Збройних Сил України, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано.

За вказаних обставин, доводи сторони позивача про те, що позивач ОСОБА_2 , внаслідок вищевказаного поранення, має необхідність у довготривалому та дороговартісному лікуванні, а також при проходженні військову службу у лавах Збройних Сил України та здійснюючи захист цілісності території України, витрачає кошти на своє продовольче та речове утримання, придбання військової амуніції, ремонт автомобіля, іншої техніки, під час судового розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, внаслідок чого не приймаються судом до уваги.

Також, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Ванчиківецькою сільською радою 23 грудня 1994 року, ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с.35).

Згідно довідки №329, складеної Відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебуває на обліку в відділі обслуговування громадян №5 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області і отримує пенсію за віком з 245 листопада 2020 року (а.с.36).

Як вбачається з довідки №495 від 18 квітня 2024 року КНП «Новоселицька лікарня» Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_9 дійсно знаходиться на стаціонарному лікування у інфекційному відділенні з 11 квітня 2024 року по теперішній час з діагнозом: Хронічний гепатит, змішаної етіології, переважно HCV (ПЛР від 15 квітня 2024 року) генотип 1б, активний субкомпенсований. Гепатоспленомегалія ПГ 1 І. Хронічний холецистит стадія помірного загострення. Хронічний панкреатит стадія помірного загострення (а.с.37).

Однак, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджую, що матір позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 не працевлаштована, не отримує інших доходів, окрім як пенсії, розмір пенсії є мінімальним, має незадовільний стан здоров`я, який перешкоджає їй працевлаштуватися, отримувати заробітну плату та самостійно утримувати себе, а також понесення нею витрат, внаслідок вищевказаного лікування закладі охорони здоров`я, та їх розміру у сумі, у якій вона самостійно не мала можливості сплатити.

Сам по собі факт перебування матері позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 одного разу на стаціонарному лікуванні, не свідчить про її потребу в матеріальній допомозі та її перебуванні на утриманні позивача ОСОБА_2 .

Додана позивачем ОСОБА_10 до матеріалів справи виписка про його рахунку, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої, він перераховував грошові кошти, у період часу з 19 січня 2022 року по 16 серпня 2024 року, зі свого рахунку на картку ОСОБА_9 , та зазначення у період часу з 02 травня 2024 року по 16 серпня 2024 року у коментарі до платежу «Допомога матері» (а.с.38-42), тобто лише після постановлення заочного рішення у цивільній справі №703/4772/23, без надання доказів, які підтверджують необхідність отримання матір`ю позивача такої допомоги матері та використання грошових коштів, переказ яких було здійснено на її картковий рахунок, виключно на її потреби, пов`язані з забезпеченням лікування, придбанням ліків, продуктів харчування та одяг, про які зазначає позивач, як одну з підстав для зменшення розміру аліментів, а не на будь-які інші потреби, не є доказом надання позивачем їй таких коштів саме з метою забезпечення вказаних потреб його матері.

Одночасно, суд звертає увагу, що вищевказані грошові кошти позивачем ОСОБА_2 перераховувалися на рахунок своєї матері як до, так і після постановлення заочного рішення у цивільній справі №703/4772/23, внаслідок чого такі перерахування не можуть свідчити про зміну його матеріального становища, а саме у бік погіршення, після постановлення вказаного рішення суду.

Доказів відсутності у матері позивача інших осіб, які відповідно до вимог чинного законодавства України, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, у разі наявності в неї такої необхідності, внаслідок чого позивач є єдиною особою, на яку покладено такий обов`язок, матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів, щодо погіршення матеріального становища позивача внаслідок надання своїй матері матеріальної допомоги.

Крім того, згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як вбачається зі звітів за виконавчими провадженнями №73943625 від 20 лютого 2024 року, №73943492 від 20 лютого 2024 року та №59872566 від 26 листопада 2021 року про здійснені відрахування та виплати за №2197, №2195 та №2199 від 05 серпня 2024 року, які складені військовою частиною НОМЕР_3 , з заробітної плати позивача ОСОБА_2 , у межах кожному з вказаних виконавчих проваджень, здійснюється стягнення аліментів у розмірі 0,2000 (а.с.32).

Таким чином, загальний розмір відрахувань з заробітної плати позивача ОСОБА_2 за аліментами становить 60 відсотків, що не перевищує розмір відрахувань із заробітної плати, який встановлений ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», для відповідного виду стягнення.

При цьому, положення ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють обмеження щодо загального розміру усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника, натомість такими положеннями не встановлюються обмеження загального розміру аліментів, який може бути одночасно присуджений до стягнення рішеннями судів.

За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що з позивача ОСОБА_2 , за трьома виконавчими провадження про стягнення аліментів, здійснюється стягнення аліментів у розмірі 75 відсотків, який перевищує розмір таких стягнень, що встановлений ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, як вбачається з довідки №1589/7421, виданої ІНФОРМАЦІЯ_9 13 серпня 2024 року, ОСОБА_3 , 1999 року народження, на момент надання вказаної інформації, офіційно працевлаштована та отримує грошове забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.46).

Однак, згідно Витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 22 серпня 2024 року №243, відповідно до підпункту 16 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України молодшого сержанта ОСОБА_3 , помічника начальника 1-ї групи охорони та патрульно-постової служби 2-го взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку за медичними показниками) до закінчення відпустки по догляду за дитиною, звільнити з займаної посади та зарахувати у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , зняти з усіх видів забезпечення та залишити у списках ІНФОРМАЦІЯ_6 з 22 серпня 2024 року (а.с.96).

Відповідно до пп.16 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі перебування військовослужбовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками), у разі розформування військової частини та за відсутності можливості перемістити такого військовослужбовця на вакантну посаду - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 як станом на день звернення до суду з даним позовом, а саме 20 вересня 2024 року, так і станом на день розгляду даної справи по суті, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та знята з усіх видів забезпечення.

При цьому, частиною 4 статті 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За вказаних обставин, сам по собі факт працевлаштування відповідача ОСОБА_3 та отримання нею грошового забезпечення станом на час звернення представника позивача з адвокатським запитом до ІНФОРМАЦІЯ_6 та надання відповідні на нього, не позбавляє права відповідача ОСОБА_3 на її утримання позивачем ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років та не є підставою для зменшення розміру такого утримання.

Доводи сторони позивача щодо переказу коштів відповідачу на утримання доньки у добровільному порядку до постановлення заочного рішення суду у справі №703/4772/23, а також доводи сторони відповідача щодо здійснення витрат на навчання та лікування дитини, на утримання якої з позивача стягуються аліменти, та подані сторонами докази на підтвердження вказаних доводів, жодного значення, для вирішення наявності або відсутності підстав для зменшення розміру аліментів та прийняття рішення по суті спору, не мають.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, саме позивач ОСОБА_2 зобов`язаний довести обставини, які мають значення для вирішення спору, а саме, що його матеріальне становище, у порівняно з його матеріальним становищем, яке мало місце станом на час постановлення судом заочного рішення у справі №703/4772/23, змінилося, при цьому у бік погіршення, та впливає на можливість виплачувати ним аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 у раніше визначеному судовим рішенням розмірі та надати відповідні докази, що позивачем ОСОБА_2 зроблено не було.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_2 , при зверненні до суду з даним позовом не враховано порушення інтересів доньки ОСОБА_4 по відношення до відношенню до іншої його дитини, на утримання якої з нього стягуються аліменти у аналогічному розмірі, який стягується на утримання доньки ОСОБА_2 , та не доведено зміни його матеріального становища, з часу постановлення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_11 , у бік його погіршення, а також не подано доказів неможливості сплачувати аліментів на утримання останніх у встановленим судом розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, витрати позивача по сплаті судового збору за подання до суду даної позовної заяви слід віднести на рахунок останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кормушин Владислав Олександрович, до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2025 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко