Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1556/24

23 січня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Денега Д. М., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2015 року. У шлюбі народилося троє дітей: дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду від 13 листопада 2023 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітні діти залишились на її утриманні. Відповідач добровільно кошти для утримання дітей не надавав, зовсім перестав брати участь у матеріальному забезпеченні дітей. Самостійно забезпечити їх всім необхідним вона не мала змоги. Оскільки вони з відповідачем не досягли згоди щодо розміру аліментів, вона звернулася в Богородчанський районний суд, рішенням якого від 14 листопада 2023 року ухвалено стягувати з відповідача на її користь, на утримання дочок, аліменти у розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Також зазначає, що відповідно до розрахунків зі сплати аліментів, зроблених державним виконавцем Богородчанського відділу ДВС у виконавчому провадженні №73696650, середній розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання трьох дітей, становить 5 914 гривень, що не відповідає навіть прожитковому мінімуму на одну дитину на місяць, а тому є недостатніми для їх гармонійного розвитку, навчання та харчування.

Крім того вказує, що відповідач переїхав на постійне місце проживання до Республіки Польща, працює робітником на будівництві й отримує доходи від 7000 до 8500 злотих до вирахування податків. Вважає, що за умов, які склалися, розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання спільних дітей є недостатніми, а відтак їх слід змінити, а саме: змінити спосіб їх стягнення з 1/2 частки всіх доходів на тверду грошову суму у розмірі 10000 гривень щомісячно на кожну дитину, що відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Відповідач, від імені якого діє адвокат Краюшкін О. С., подав відзив, у якому вимоги позову не визнав, вважає позов необґрунтованим. Вказав, що позивачка не надала жодних доказів зміни стану здоров`я та матеріального становища дітей, значного покращення матеріального становища платника аліментів, зміни свого сімейного стану або погіршення свого стану здоров`я після ухвалення Богородчанським районним судом 14 листопада 2023 року рішення про стягнення аліментів, що за положеннями статті 192 СК України є підставою для зміни стягнутої суми аліментів.

Також позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання неповнолітніх дітей. Позивач не навела жодних мотивів зміни розміру аліментів з 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 10000 гривень на кожну дитину щомісячно. Вказав, що лише посилання на статтю 192 СК України не може бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того заперечив твердження позивачки про те, що відповідач працює на заробітках за кордоном, де отримує певні доходи, що не підтверджено жодними доказами, передбаченими ст. 76 ЦПК України, а отже є її припущеннями. За таких обставин просить у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, у поданій заяві представник позивачки просив проводити розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, у поданій заяві представник відповідача просив проводити розгляд справи у їх відсутності. Просив відмовити у задоволенні позову повністю з викладених у відзиві підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 13 листопада 2023 року у справі №338/1417/23 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дітей: дочок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, які є неповнолітніми, проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Рішенням Богородчанського районного суду від 14 листопада 2023 року у справі №338/1418/23 з відповідача на користь позивачки на утримання дочок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що задля забезпечення належного утримання дитини, необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку збільшився розмір витрат, які мають нести обоє із батьків такої дитини. Основною підставою для збільшення розміру аліментів позивач зазначає покращення матеріального стану платника аліментів ОСОБА_2 .

Разом із тим, позивач не надала до суду жодного доказу на підтвердження покращення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 з моменту винесення рішення про стягнення аліментів 14 листопада 2023 року на час звернення до суду з цим позовом 12 листопада 2024 року. Той факт, що відповідач перебуває на обліку у Республіці Польща та йому присвоєно номер PESEL 4, ніяким чином не підтверджує зміни матеріального стану відповідача в бік покращення.

Отже з поданих позивачем документів, а саме довідки про присвоєння номеру PESEL (а.с.34), суд позбавлений можливості встановити розмір доходу відповідача, щоб зробити обґрунтований висновок про зміну матеріального стану відповідача в бік збільшення.

Також матеріали справи не містять доказів погіршення матеріального стану позивачки чи зміни обставин, пов`язаних з дітьми.

Суд зазначає, що в даній категорії справ предметом доказування є саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках передбачених Сімейним кодексом України. Тому збільшення витрат на дитину не може бути безумовною підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, позивач не позбавлений можливості звертатись до платника аліментів із позовами про стягнення додаткових витрат на дитину.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про зміну способу стягнення та розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, передбачених ст. 192 СК України.

На підставі наведеного, ст.141, 150, 180-184, 192 СК України,керуючись ст.76, 89, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, визначених рішенням Богородчанського районного суду від 14.11.2023 року у справі №338/1418/23.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2025 року.

Головуючий О. А. Шишко