Справа №639/7848/24
Провадження №2/639/353/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.,

секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,

за участю представника позивача адвоката Клубань М.В.,

представника відповідача адвоката Говорової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу №639/7848/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу в частині призупинення трудового договору, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати,

установив:

26.11.2024 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій позивач просила: визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду» від 09.09.2024 в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , поновивши з нею дію трудового договору; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 26.11.2024 у сумі 283977,33 грн; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Клубань Марією Володимирівною, яка діє на підставі ордеру (а.с.57).

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) від 06.11.2023 № 2064/ос про припинення трудового договору (контракту) АТ «Українська залізниця» про звільнення 08.11.2023 ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» з 09.11.2023 або ж на рівнозначній посаді у разі скорочення вказаної посади. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по день винесення рішення (20.08.2024) в розмірі 212204,88 грн, без урахування податків та обов`язкових зборів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць. Позивач 21.08.2024 вийшла на роботу на своє робоче місце в м. Харкові, однак керівництво АТ «Українська залізниця» не допустило її до роботи, в зв`язку з чим позивач 21.08.2024 та 10.09.2024 направила до відповідача листи з проханням добровільно виконати рішення суду в частині відновлення трудових відносин, а також 02.09.2024 з цього приводу відповідачу направлено адвокатський запит. АТ «Українська залізниця» видало наказ від 09.09.2024 № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду», з яким позивач ознайомилася особисто у відповідача в день його видачі, однак до роботи її відповідач, відповідно до вказаного наказу, не допустив. У наказі від 09.09.2024 № 1963/ос зазначено: про скасування наказу АТ «Укрзалізниця» від 06.11.2023 № 2064/ос про звільнення ОСОБА_1 ; про поновлення з 09.11.2023 ОСОБА_1 на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця»; вважало з 09.11.2023 дію трудового договору з ОСОБА_1 таким, що призупинений, відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № 389/ос. Сторона позивача зазначила, що відповідач належним чином не виконав рішення суду про поновлення позивача на роботі, формально підійшов до відновлення трудових прав позивача.

Наказом (розпорядженням) АТ «Українська залізниця» від 09.10.2024 № 2355/ос про припинення трудового договору (контракту) за заявою ОСОБА_1 останню 15.10.2024 звільнено з посади старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» за п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до управління регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Наказом (розпорядженням) Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 15.10.2024 № 1013/ос ОСОБА_1 з 16.10.2024 прийнято на роботу на посаду провідного бухгалтера відділу фінансової та податкової звітності Центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станцій Служби бухгалтерського та податкового обліку.

На думку сторони позивача, призупинення, відповідно до п. 3 наказу № 1963/0с з 09.11.2023 трудового договору з позивачем є безпідставним та незаконним, оскільки позивач є працездатною особою, може та бажає працювати в розгалуженій структурі АТ «Українська залізниця», а відповідач міг надати позивачу роботу, мав можливість перевести позивача на іншу роботу або залучити її до роботи за дистанційною формою. Як станом на 09.11.2023 так і станом на 09.09.2024 АТ «Українська залізниця» свою діяльність не призупиняло та здійснює її протягом усього часу. До того ж, трудовий договір призупинено заднім числом з 09.11.2023 та й ще на підставі наказу від 01.04.2022 № 389/ос, який прийнятий задовго до дати поновлення на роботі. Отже, п. 3 наказу № 1963/0с з 09.11.2023 щодо призупинення з позивачем трудового договору з 09.11.2023 не відповідає положенням ст. 13 Закону України «Про організація трудових відносин в умовах воєнного стану», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки період вимушеного прогулу тривав з дати припинення трудового договору (09.11.2023) по дату позовної заяви (26.11.2024) та становить 273 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу (із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 1040,21 грн) складає 283977,33 грн.

Безпідставне та незаконне призупинення трудового договору з позивачем спричинили їй душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, оскільки позивач лишилася без можливості заробляти на життя працею та отримувати за працю заробітну плату, була позбавлена можливості належним чином утримувати себе та сім`ю, в зв`язку з чим їй заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 30000,00 грн.

У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

28.11.2024 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. За клопотанням сторони позивача витребувано у АТ «Українська залізниця» доповідну записку від 22.08.2024 № ЦЮ-08/1469, що зазначена як підстава прийняття наказу АТ «Українська залізниця» № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду» від 09.09.2024 (а.с.78-79).

06.12.2024 суд за клопотанням представника відповідача адвоката Говорової А.І. постановив ухвалу про проведення судового розгляду цієї справи у режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Київським апеляційним судом (а.с.93).

26.12.2024 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвали про долучення до матеріалів справи витребувані судом докази, що надійшли до суду 09.12.2024; поданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву, що надійшов до суду 23.12.2024; поданої стороною позивача відповіді на відзив, що надійшла до суду 26.12.2024 (а.с.103-108,118-127,154-157,163-167).

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № 389/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що є наслідком втрати можливості повноцінно організувати процеси діяльності Товариства через військову агресію Російської Федерації проти України, а та у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, простій ОСОБА_1 припинено та призупинено дію її трудового договору з 01.04.2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.08.2024 у справі № 305/1541/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про визнання наказу про призупинення дії трудового договору протиправним та його скасування, поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За результатами перегляду вказаного рішення, Закарпатським апеляційним судом ухвалено постанову від 12.11.2024 у справі № 305/1541/23 про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.08.2024 у справі № 305/1541/23 - без змін. З наведеного вбачається преюдиційність факту законності наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № 389/ос про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 в межах справи № 639/7848/24. Оскаржуваний пункт 3 наказу АТ «Укрзалізниця» № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду» від 09.09.2024 не є наказом (або його частиною) про призупинення з ОСОБА_1 дії її трудового договору, а є лише констатацією продовження дії наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № 389/ос про призупинення дії трудового договору. Після скасування рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова наказу АТ «Укрзалізниця» від 06.11.2023 № 2064/ос про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , наказом АТ «Укрзалізниця» № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду» трудові правовідносини з ОСОБА_1 поновлено шляхом поновлення її на посаді. В свою чергу, призупинення дії трудового договору, відповідно до приписів ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не є припиненням трудових відносин, отже поновлення трудових відносин після їх припинення (звільнення позивача наказом від 06.11.2023 № 2064/ос) не тягне за собою поновлення працівника на роботі після призупинення дії трудового договору. Тобто навіть після поновлення на роботі дія трудового договору між сторонами залишається призупиненою. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторона відповідача зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 вирішено вимогу ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 20.08.2024, отже стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 09.11.2023 по 20.08.2024 неможливо. Крім того, наказом АТ «Укрзалізниця» № 2355/ос від 09.10.2024 ОСОБА_1 з 15.10.2024 за її заявою звільнено у зв`язку з переведенням до управління регіональної філії «Південна залізниця», що унеможливлює нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу після вказаної дати, а позивач просить стягнути середній заробіток до 26.11.2024, не пояснюючи таку дату. Відповідач категорично не погоджується з можливістю стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 26.11.2024, оскільки статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачена можливість отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу у повному обсязі за рахунок держави, що здійснює збройну агресію проти України. Крім того, відповідач зазначає про неправильність складеного позивачем розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки у зв`язку з призупиненням дії трудового договору з ОСОБА_1 остання в розрахунковому періоді (вересень жовтень 2023 року) не мала заробітної плати, отже розрахунок середньої заробітної пати ОСОБА_1 має проводитись, виходячи з посадового окладу позивача у розмірі 15027,00 грн за два місяці (вересень жовтень 2023 року). Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 698,93 грн, про що відповідачем надається копія довідки № 407 від 09.09.2024. Відповідач заперечує проти вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів щодо підстав для стягнення такої шкоди, факт заподіяння зі сторони відповідача позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру не доведено.

У відповіді на відзив сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що у цій справі оскаржується призупинення трудового договору з позивачем відповідно до п. 3 наказу відповідача № 1963/ос, та з 08.11.2023 між відповідачем та позивачем були припинені трудові відносини, і всі накази та інші акти відповідача припинили свою дію щодо позивача. У цьому наказі не міститься будь-якого застереження чи посилання, що такий наказ є продовженням дії наказу відповідача від 01.04.2024 № 389/ос. Жодної підстави, визначеної нормою ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме неможливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, в наказі не зазначено. Рішення суду від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 не містить жодних приписів зобов`язального характеру, що після відновлення з позивачем трудового договору слід призупинити трудові відносини. Доповідна записка від 22.08.2024 № ЦЮ-08/1469 не є нормативно-правовим актом, а є внутрішнім документом АТ «Українська залізниця», та виражає суб`єктивну думку посадової особи, і також не містить жодних підстав, визначених нормою ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме неможливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Посилання та будь-які належні, допустимі і достовірні докази, що призупинення трудового договору з позивачем, який було поновлено рішенням суду, відбулося на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відзив не містить. Сторона позивача вказала, що станом на 09.11.2023, а також станом на 09.09.2024 АТ «Українська залізниця» не призупиняло свою діяльність і здійснює її і надалі протягом усього часу воєнного стану в Україні, а позивач бажає та може виконувати роботу в розгалуженій системі АТ «Українська залізниця», про що свідчить її працевлаштування на посаді провідного бухгалтера відділу фінансової та податкової звітності Центру бухгалтерського та податкового обліку господарство роботи станцій Служби бухгалтерського та податкового обліку Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця».

20.01.2025 суд, не виходячи до наданої кімнати, постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи наданої представником позивача копії ухвали Верховного Суду від 03.01.2025 про відкриття касаційного провадження у справі № 305/1541/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про визнання протиправним і скасування наказу (а.с.183-187).

20.01.2025 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 20.08.2024 (а.с.111-113).

В судовому засіданні 20.01.2025 представник відповідача заявила усне клопотання про зупинення на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України провадження у цій справі до розгляду в касаційній інстанції цивільної справи № 758/4178/22.

20.01.2025 суд, заслухавши думку представника позивача, яка заперечувала проти заявленого клопотання, оскільки спірні правовідносини у справі № 758/4178/22 та у справі що розглядається не є тотожними та подібними, дійшов висновку, що клопотання необґрунтоване, положеннями ст. 252 ЦПК України визначено право, а не обов`язок суду зупиняти провадження у справі, та, не виходячи до наданої кімнати, постановив ухвалу про відмову у задоволенні необґрунтованого усного клопотання представника відповідача від 20.01.2025 про зупинення провадження у цій справі до розгляду в касаційній інстанції цивільної справи № 758/4178/22.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Клубань М.В. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив,

Представник відповідача адвокат Говорова А.І. проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором (ст. 5 ЦПК України).

Суд установив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) від 06.11.2023 № 2064/ос про припинення трудового договору (контракту) Акціонерного товариства «Українська залізниця» про звільнення 08.11.2023 ОСОБА_1 за п. 1 cт. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» з 09.11.2023 або ж на рівнозначній посаді у разі скорочення вказаної посади. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по день винесення рішення (20.08.2024) в розмірі 212 204 грн. 88 коп., без урахування податків та обов`язкових зборів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» з 09.11.2023 або ж на рівнозначній посаді у разі скорочення вказаної посади та в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць (а.с.22-29).

Рішення суду не набрало законної сили, ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 (а.с.114-115).

21.08.2024 ОСОБА_1 направила до АТ «Українська залізниця» заяву, в якій на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 просила визначити: її посаду, на якій вона буде працювати, перелік посадових обов`язків; її робоче місце у м. Харкові; видати наказ про поновлення; внести запис до трудової книжки тощо (а.с.30-32).

10.09.2024 ОСОБА_1 направила до АТ «Українська залізниця» заяву, в якій вона пропонувала добровільно виконати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 (а.с.37-40).

Листом від 19.09.2024 № ЦЦУП-13/202 АТ «Українська залізниця» повідомило ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 щодо поновлення її на посаді та про внесення відповідного запису у трудову книжку позивача, про що ОСОБА_1 09.09.2024 ознайомилася особисто; про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 на підставі наказу АТ «Укрзалізниця» № 389/ос від 01.04.2022; та про повторне повідомлення про наявність актуальних вакансій в АТ «Укрзалізниця» в регіоні її проживання (м. Харків) (а.с.41-42, 65).

У відповідь на адвокатський запит адвоката Клубань М.В. від 02.09.2024, АТ «Українська залізниця» листом від 11.09.2024 повідомило, що з метою добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» Товариством видано наказ від 09.09.2024 № 1963/ос. Оскільки в рішенні суду не визначена сума стягнення з АТ «Укрзалізниця» середнього заробітку за один місяць на користь ОСОБА_1 , виконання рішення суду в цій частині вимагає вжиття додаткових заходів (а.с.33-35).

Відповідно до наказу № 1963/ос від 09.09.2024 АТ «Українська залізниця» Щодо добровільного виконання рішення суду, скасований наказ АТ «Укрзалізниця» від 06.11.2023 № 2064/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено з 09.11.2023 ОСОБА_1 на посаді старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця». Зазначено, що з 09.11.2023 дію трудового договору з ОСОБА_1 вважати такою, що призупинена, відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № 389/ос. Підстава: рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24; доповідна записка від 22.08.2024 № ЦЮ-08/1469 (а.с.36).

З доповідної записки директора Юридичного департаменту Рудяка О.І. від 22.08.2024 вбачається, що в АТ «Укрзалізниця» відбулися зміни в організації виробництва праці, що зумовило вивільнення ОСОБА_1 . Наявними у справі № 639/615/24 матеріалами підтверджується, що Товариство направляло ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення з переліком вакантних посад, яке було особисто отримано нею. Перед звільненням ОСОБА_1 не працювала, не отримувала заробітну плату у зв`язку з призупиненням дії трудового договору. Пропозиція: розглянути питання щодо добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 в частині негайного його виконання, а також подальшого оскарження в апеляційному порядку (а.с.106-107).

09.10.2024 ОСОБА_1 підписала до АТ «Українська залізниця» заяву про звільнення її з роботи за переведенням до апарату управління регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 15.10.2024 (а.с.43).

Наказом (розпорядженням) № 2355/а від 09.10.2024 АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) звільнено 15.10.2024 ОСОБА_1 з посади старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з переведенням до управління регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», за п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.44).

Наказом (розпорядженням) № 1013/ос від 15.10.2024 Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» про прийняття на роботу, ОСОБА_1 прийнято на роботу з 16.10.2024 на посаду провідного бухгалтера Відділу фінансової та податкової звітності Центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станцій Служби бухгалтерського та податкового обліку (а.с.45).

Наказом АТ «Українська залізниця» від 14.10.2024 № 2390/ос, з метою добровільного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в частині, що допущена до негайного виконання, наказано Головному бухгалтеру АТ «Укрзалізниця» здійснити виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за грудень 2023 року у розмірі платежу за один місяць 21844,62 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів при їх виплаті (а.с.64-65).

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.08.2024 у справі № 305/1541/23 відмовлено у задоволенні позовної заяви представника позивача адвоката Кириченка Романа Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця», про визнання протиправним та скасування наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 389/ос від 01.04.2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , поновлення дії трудового договору з останньою, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 08.11.2023 року включно.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.11.2024 рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.08.2024 залишено без змін (а.с.130-143).

Ухвалою Верховного Суду від 03.01.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 305/1541/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про визнання протиправним і скасування наказу (а.с.185-187).

Отже, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.08.2024 у справі № 305/1541/23 набрало законної сили 12.11.2024.

Наведеними вище судовими рішеннями від 12.08.2024 та від 12.11.2024 у справі № 305/1541/23, які набрали законної сили, встановлені такі обставини.

Наказом від 01.04.2022 № 389/ос, виданим головою правління АТ «Українська залізниця», з низкою працівників було призупинено трудові відносини, зокрема зі старшим ревізором Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ОСОБА_1 , на підставі військової агресії РФ проти України, запровадженням режиму воєнного стану та керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», до завершення дії воєнного стану.

Актом простою від 24.02.2022 засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією РФ проти України, з 24.02.2024 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання.

Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників апарату управління відповідно до Додатку 1.

Листом № ЦПК-22/1097 від 10.08.2023 підтверджується, що призупинення дії трудового договору застосовувалось до всіх працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Листом від 21.08.2023 ОСОБА_1 надсилалось попередження, що на підстави рішень наглядової ради від 23.02.2023 та від 29.06.2023 та у зв`язку зі змінами у штатному розписі Департамент внутрішнього аудиту та контролю ліквідовано та посада, яку обіймає позивачка підпадає під скорочення, у зв`язку з чим їй запропоновано перелік інших можливих робіт, які може вибрати позивачка.

26.09.2023 та 17.10.2023 ОСОБА_1 надсилались пропозиції з можливістю вибрати іншу роботу в АТ «Українська залізниця» у зв`язку з ліквідацією Департаменту та скороченням позивачки.

Фактично, АТ «Українська залізниця» ліквідувала Департамент внутрішнього аудиту та контролю у зв`язку з тим, що під час дії воєнного стану робота такого не є критично необхідною, без якої Товариство не зможе продовжувати своє функціонування.

Суд звернув увагу на особливість роботи відділу, в якому ОСОБА_1 здійснювала свої функціональні обов`язки.

Пунктом 8.3 Положенням про Департамент передбачено, що працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень.

За характером роботи до ревізорів не можна застосовувати переведення на іншу роботу, оскільки за таких умов принцип незалежності аудиторських послуг у майбутньому не буде забезпечений.

Переведення в дистанційний режим неможливо було здійснити у зв`язку з тимчасовим призупиненням роботи Департаменту, внаслідок якого ніхто тимчасово в межах даного відділу не здійснював свої трудові функції.

Встановлено, що відповідач в тих умовах, які склалися на момент виникнення простою, а в подальшому призупинення трудових договорів, діяв в межах наданих йому повноважень. Дискримінації щодо позивачки в даних діях апеляційний суд не вбачає.

При тлумаченні ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є очевидним, що умова неможливості надання та умова неможливості виконання роботи є нерозривно пов`язані та мають існувати одночасно. При цьому причини неможливості надання та виконання роботи не обов`язково мають бути різними. Існування конкретної причини у роботодавця або працівника не надавати та не виконувати роботу не тягне за собою виникнення цієї ж причини відповідної неможливості для іншої сторони.

Отже, посилання сторони позивача на те, що відповідач міг надати позивачу, яка обіймала посаду старшого ревізора відділу з контрою за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», роботу, яку позивач могла виконувати шляхом її переведення або залучення її до роботи за дистанційною формою організації праці, не відповідають дійсності, спростовані встановленими обставинами при розгляді справи № 305/1541/23 між тими самими сторонами.

Наказ АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос, яким у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності та у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні з 01.04.2022 простій закінчено та призупинено дію трудових відносин до припинення або скасування режиму воєнного стану, судовими рішеннями не скасований та є чинним.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 у справі № 639/615/24 визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження» від 06.11.2023 № 2064/ос про звільнення 08.11.2023 ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, та ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого ревізора з 09.11.2024, АТ «Українська залізниця», виконуючи рішення суду в частині негайного виконання рішення суду про поновлення, поновило позивача з 09.11.2023 на посаді старшого ревізора. Водночас, оскільки наказ АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос про призупинення дії трудових відносин з позивачем, не скасований та є чинним, відповідач обґрунтовано у оскаржуваному п. 3 наказу № 1963/ос від 09.09.2024 вважав, що з 09.11.2023 дію трудового договору з ОСОБА_1 призупинено.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частин першої та четвертої статті 13 Закону № 2136-ІХ, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право ініціювати тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе.

Отже, з урахуванням того, що наказ АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос про призупинення дії трудових відносин з позивачем, не скасований та є чинним, особливості займаної позивачем посади та особливостей роботи структурного підрозділу в якому вона займала посаду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування п. 3 наказу АТ «Українська залізниця» № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду» від 09.09.2024 в частині констатації факту продовжуваних правовідносин з призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , поновивши з нею дію трудового договору. Іншими словами, оспорюваний пункт наказу не впливає на права позивача без скасування наказу від 01.04.2022 про призупинення дії трудових відносин, що не є предметом розгляду в цій справі.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 26.11.2024 у сумі 283977,33 грн , суд зазначає таке.

Середній заробіток, згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зазначено, що «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин».

Суд зауважує, що Жовтневий районний суд м. Харкова у справі № 639/615/24 під час ухвалення рішення від 20.08.2024 про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого ревізора, ухвалив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь Позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.11.2023 по день ухвалення рішення (20.08.2024) в розмірі 212204,88 грн, без урахування податків та обов`язкових зборів.

Стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» покликана забезпечити інтереси як роботодавця, так і працівника, оскільки призупинення дії трудового договору має тимчасовий характер, спрямоване на реалізацію права роботодавця вжити необхідних заходів щодо збереження господарської діяльності підприємства, а відтак робочих місць. За працівником залишається право на отримання заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 13 зазначеного Закону, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 521/2212/23, на час призупинення дії трудового договору за працівником зберігається робоче місце, сам трудовий договір не припинений, разом з тим, заробітна плата та інші виплати не сплачуються, оскільки відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Верховний Суд під час розгляду справи № 758/4178/22 зробив висновок про те, що призупинення дії трудового договору не зумовлює припинення трудових відносин. Призупинення трудового договору не є тотожним звільненню працівника, а час невиконання працівником трудових обов`язків не може вважатися часом вимушеного прогулу. До правовідносин, що виникають у зв`язку з призупиненням трудового договору, не можуть бути застосовані норми статті 235 КЗпП в частині, що регулює виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Підстави для покладення на роботодавця обов`язку виплатити працівнику середній заробіток під час призупинення дії трудового договору, відсутні (ухвала від 09.12.2024).

Оскільки трудові відносини між сторонами з 09.11.2023 продовжували бути призупиненими, позивач не працювала, заробітну плату не отримувала, всі компенсаційні збитки за таких обставин покладаються на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Отже, у АТ «Українська залізниця» відсутнє зобов`язання щодо виплати позивачу середнього заробітку за час призупинення дії трудового договору.

У законодавстві відсутня заборона щодо припинення трудових відносин під час призупинення дії трудового договору. Тому, у працівника є можливість звільнитися за власним бажанням або ж роботодавець має право звільнити працівника за іншими підставами, передбаченими КЗпП України, зокрема за угодою сторін.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням з 15.10.2024 з посади старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з переведенням до управління регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», за п. 5 ст. 36 КЗпП України, та прийнята на роботу з 16.10.2024 на посаду провідного бухгалтера Відділу фінансової та податкової звітності Центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станцій Служби бухгалтерського та податкового обліку.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Отже, період з 16.10.2024 по 26.11.2024 не є часом вимушеного прогулу, оскільки позивач звільнилася за власним бажанням та працевлаштована на іншу посаду.

З урахуванням наведеного, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 26.11.2024, відсутні.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Наведений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2023 у справі № 295/2725/21.

За правилами ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки у цих спірних правовідносинах суд не встановив порушення трудових прав позивача з боку АТ «Українська залізниця», що призвело до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу в частині призупинення трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення заробітної плати та моральної шкоди у повному обсязі.

Під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 2422,40 грн в частині вимог про визнання незаконним наказу в частині призупинення трудового договору, поновлення дії трудового договору та стягнення моральної шкоди (а.с.76).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на відповідача не покладаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.1-18, 76-82, 95, 141, 223, 247, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування п. 3 наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1963/ос «Щодо добровільного виконання рішення суду» від 09.09.2024 в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , поновивши з нею дію трудового договору; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2023 по 26.11.2024 у сумі 283977,33 грн; про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5.

Повне рішення складено 21.01.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО