Справа № 489/4799/24
Провадження № 2/489/195/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який після смерті своїх батьків: батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , успадкував житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка, однак не може реалізувати своє право на отримання спадщини, оскільки чоловік за життя не оформив свої спадкові права після смерті батька.

У зв`язку з викладеним м позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом до суду.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2024, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; витребувано: у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївського області Димова О.С. копію спадкової справи № 39/2023 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у Другої миколаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 426/2017, заведену після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також повідомити про заведення чи не заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (у разі наявності - надати копію спадкової справи).

05.08.2024 та 06.08.2024 до суду надійшли три витребувані спадкові справи.

09.08.2024 від відповідача Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить звернути увагу суду, що померлий чоловік позивача успадкував після смерті своєї матері 1/2 частину спірного будинку, однак доказів успадкування ним цілого жилого будинку матеріали справи не містять, у зв`язку з чим не вбачається підстав для спадкування цілого житлового будинку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Маркін С.І. не з`явились, 14.01.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, у відзиві просив розглядати справу за його відсутності.

За таких обставин, з суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 12.06.1981 (а.с.8).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 100, зворотня сторона). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно належало померлій на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.08.1988 по справі № 2-1319/1988.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняв її син ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2017, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 (а.с. 111, зворотня сторона).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав від 02.07.2024 право власності на частину буд. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Заринськ, Алтайський край, російська федерація, помер ОСОБА_3 (а.с. 59).

У відповідності до копії спадкової справи № 761/2012, заведеної Другою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна ОСОБА_3 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після смерті останнього прийняв його син ОСОБА_2 , звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою 01.12.2012 (а.с. 55, зворотня сторона).

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2012 по справі № 2/1416/1967/2012 ОСОБА_2 визначено додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 тривалістю два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с. 60).

17.01.1989 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якого заповідав належну ому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_2 (а.с. 57-58).

Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 помер на території російської федерації, державний нотаріус Другої миколаївської державної нотаріальної контор звернувся із запит до уповноваженого нотаріуса м. Заринськ Алтайського краю (а.с. 63, зворотня сторона) з метою встановлення кола можливих спадкоємців.

Згідно копії спадкової справи № 122/2010, заведеної нотаріусом Заринського нотаріального округу Алтайської крайової нотаріальної контори до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній склав заповіт на випадок своєї смерті, посвідчений нотаріусом Заринського нотаріального округу Алтайського краю 22.11.2007. Згідно вказаного заповіту ОСОБА_3 все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповідав по 1/2 частині ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 70, зворотня стора, - 71).

ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до заяви від 30.04.2010; ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відповідно до заяви від 30.04.2010 (а.с. 67).

ОСОБА_6 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 , видані нотаріусом Заринського нотаріального округу Алтайського краю російської федерації (а.с. 90-92).

У відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2016, складеної державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 спадщину після смерті батька прийняв у встановлений йому судом додатковий строк. На території міста Миколаєва Миколаївської області Україна знаходиться нерухоме майно, що належить спадкодавцю громадянину росії ОСОБА_3 . Відповідно до ст. 48 Конвенції країн СНД «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, кримінальних справах» нерухоме майно підлягає оформленню на території тієї країни, де воно знаходиться. ОСОБА_3 було залишено заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений Другою миколаївською державною нотаріальною конторою 17.01.1989 за реєстрованим № 1-16. Як вбачається зі спадкової справи, яку було заведено нотаріусом нотаріального округу міста Заринська Алтайського краю російська федерація, за місцем проживання спадкодавця, фотокопію якої було отримано відповідно до запиту, ОСОБА_3 було складено новий заповіт, який було складено пізніше, ніж заповіт, що надає право на спадкування ОСОБА_2 . Оскільки заповіт, посвідчений пізніше у 2007 році, складений на все майно, що належить спадкодавцю, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, скасовує попередній заповіт, посвідчений у 1989 році, повністю. Оскільки заповіт від 2007 року складений не на користь ОСОБА_2 , то останній не має права на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_3 (а.с. 94-95).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 31, зворотня сторона). Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса 06.06.2023 (а.с. 28, зворотня сторона). Інші спадкоємці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 відмовились на користь ОСОБА_1 (а.с. 29).

В матеріалах спадкової справи № 39/2023, заведеної до майна померлого ОСОБА_2 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не міститься.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою.

Разом із тим, згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 4.9 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Як вбачається зі змісту спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_2 , спадкоємець, який прийняв спадщину ОСОБА_1 , до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право спадщину не зверталась.

Положеннями ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право відмовити у їх вчиненні. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Видача свідоцтва про право на спадщину належить до виключних повноважень органів нотаріату. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 , зокрема на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яку померлий отримав у спадщину після смерті його матері, - відповідно не отримувала відмови у вчиненні нотаріальної дії в цій частині, що не дає можливість встановити обґрунтованість підстав такої відмови, позовні вимоги в частині визнання права власності на вищезазначену частину спірного будинку (прийняту померлим у спадщину після смерті матері) є передчасними і не підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на частину будинку АДРЕСА_1 , яку померлий успадкував після смерті його батька ОСОБА_3 в їх задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ст. 1236 ЦК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями ст. 1245 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах.

У відповідності до ст. 1254 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт,який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.1989 ОСОБА_3 склав заповіт на користь свого сина ОСОБА_2 , згідно якого заповідав належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарським та побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_3 , громадянин російської федерації, знаходячись на території російської федерації 22.11.2007 склав заповіт на користь інших осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , одна з яких ОСОБА_6 прийняла спадщину після його смерті. При цьому при складанні останнього заповіту ОСОБА_3 зробив розпорядження щодо всього майна, яке буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось.

Тобто заповіт, складений ОСОБА_3 у 2007 році, скасував заповіт, який був складений ним у 1989 році на користь його сина. За таких обставин ОСОБА_2 не набув права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_3 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належності померлому ОСОБА_3 частини буд. АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_6 , яка отримала свідоцтва про право на спадщину після його смерті. Відповідно рішення по вказаній справі може безпосередньо вплинути на її права та обов`язки. Проте вимог до вказаної особи позивачем заявлено не було (в тому числі після ознайомлення її представника з матеріалами справи), будь-яких клопотань не заявлено.

Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір, в задоволенні позову відмовлено, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 15.01.2025.

Суддя Г.А.Микульшина