ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2139/25 Справа № 188/1081/23 Головуючий у першій інстанції: Покопцева Д. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду (а.с. 105).

14 червня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду із заявою від 13.06.2024 про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. Заява обґрунтована тим, що позивач міг взагалі не подавати такий позов, або заявити про залишення позову без розгляду раніше, а не тоді, коли вже по справі подано заяви по суті і відбулось три судових засідання. Заява про залишення позову без розгляду не була направлена стороні відповідача, а тому представник відповідачки відвідала чотири судових засідання, у той час як представник позивача не з`явилась на три судових засіданнях. Крім цього, в позові було багато суттєвих недоліків і майно, яке позивач намагався поділити та стягнути з відповідачки половину його вартості, не є об`єктом права спільної сумісної власності і не підлягає поділу, а тому позов був заявлений безпідставно (а.с. 110-119).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Таке відшкодування судових витрат повинно здійснюватися відповідно до умов, підстав та у порядку, передбаченому Главою 8 Розділу I ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, для компенсації на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, саме відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивачем здійснені під час розгляду справи, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

До подібних правових висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року (пункт 7.15) у справі №911/3312/21, провадження №12-43гс22.

Процедура розгляду заяви про розподіл судових витрат у випадку залишення позовної заяви без розгляду має здійснюватися з урахуванням особливостей, визначених частиною п`ятою статті 142 ЦПК України та з урахуванням загальної чи спрощеної процедури позовного провадження, яка застосовувалася щодо розгляду позовної заяви в конкретній справі. У такому випадку процесуальним законом відповідачу надається право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, яким він може скористатись або не скористатись.

Задоволення заяви про компенсацію здійснених витрат відповідача відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України не є усуненням судом неповноти судового рішення, а залежить виключно від волевиявлення самого відповідача, не передбачає дискреційних повноважень та власної ініціативи суду щодо розгляду вказаного питання, на противагу приписам статті 270 ЦПК України.

Ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 (підпункти 7.37-7.39 постанови).

Судом установлено, що 30.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя.

Ухвалою Петропавлівського району суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року відкрито провадження у справі №188/306/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя.

04 липня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Ухвалою Петропавлівського району суду Дніпропетровської області від 07 липня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі №№188/1081/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

15 січня 2024 року ухвалою Петропавлівського району суду Дніпропетровської області відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про об`єднання в одне провадження цивільних справ №188/306/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя і №188/1081/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

06 червня 2024 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до місцевого суду заяву про залишення позову без розгляду (а.с. 98-99).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду (а.с. 105).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 при поданні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих процесуальних дій позивача, посилалася на те, що ОСОБА_3 пред`явив безпідставний позов.

При цьому, суд зазначає, що заява не містить переконливих доводів і доказів необґрунтованості процесуальних дій позивача при зверненні до суду з позовом, а наведені представником відповідачки обґрунтування свідчать про заперечення позовних вимог по суті.

Судом установлено, що між сторонами дійсно наявний спір з приводу поділу майна подружжя, який ініційований ОСОБА_1 , шляхом подання позову до суду в справі №188/306/22.

ОСОБА_3 , вчиняючи процесуальні дії в межах цивільної справи №188/1081/23, здійснював своє конституційне право на судовий захист.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, позову, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, позовну заяву, клопотання.

Також судом не було визнано позов ОСОБА_3 завідомо безпідставним відповідно до положень статті 44 ЦПК України.

Отже, відповідачем не доведено та судом не встановлено наявності необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій позивача.

Вказівка на те, що в позові було багато суттєвих недоліків щодо форми позовної заяви, зокрема, не зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), не наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, - у даному випадку свідчить про надмірний формалізм, не свідчить про умисні недобросовісні дії позивача при складанні та поданні позовної заяви.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що саме по собі подання позовної заяви про поділ спільного сумісного майна подружжя не може бути розцінено, як необґрунтовані дії позивача, оскільки це є правом позивача, передбачене ЦПК України та Конституцією України; встановивши наявність між сторонами спору про поділ майна подружжя; враховуючи, що відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені ним в ході розгляду справи та в чому вони виражені (зокрема, не доведено, що діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов, що систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, не доведено що мав протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, не доведено що були дії позивача умисні та наявний певний ступінь його вини й чим це підтверджується), - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для компенсації понесених відповідачкою судових витрат, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з позивача судових витрат відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи.

На підставі викладеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова