ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/220/25 Справа № 203/7426/23 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів: - Городничої В.С., Ткаченко І.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бездоля Олександр Вікторович, на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі анкети-заяви відповідачки від 15.02.2017 року останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Посилаючись на те, що в подальшому відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 27.10.2023 року виникла заборгованість в сумі 68985 грн. 98 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 43149 грн. 21 коп., заборгованості по процентам в сумі 25836 грн. 77 коп., позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2017 року, яка виникла станом на 27 жовтня 2023 року, в сумі 43149 грн. 21 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту, а також судовий збір в сумі 1678 грн. 84 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У березні 2024 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська звернувся представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Бездоля О.В., із заявою про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року.

Ухвалою від 10 квітня 2024 року Кіровським районном судом м.Дніпропетровська заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Бездолі О.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачка звернулася через свого представника з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, неправильно застосував норми матеріального права. Так, не звернув увагу на те, що в анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, а матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Зазначає, що за розрахунком заборгованості вона сплатила в рахунок погашення заборгованості 94 046.99 грн,, які банком спрямовувались не тільки на тіло кредиту, а й на погашення процентів за користування ним, а отже сума внесена на погашення заборгованості перевищує, тобто покриває суму витрачених ним коштів, що свідчить про відсутність у неї заборгованості.

В період з 15.02.2017 року по 27.10.2023 р загальний розмір нарахованих відповідачці процентів складає 70494.96 грн., розмір незаконно нарахованої комісії за обслуговування складає 900 грн. Також вважає, що суд неправильно зробив підрахунок заборгованості і мав зробити свій наступний розрахунок: 160456.08 грн. (загальна заборгованість) - 70494.76 грн. (нараховані за весь період проценти) - 900 грн (нарахована комісія за весь період) = 89061.32 грн. (сума коштів, які за весь період відповідачка взяла в банку для користування).

Відповідачка сплатила Банку суму в розмірі 94046.99 грн, тобто переплатила грошові кошти в розмірі 4985.67 грн., а відповідно Банк має ці кошти їй повернути.

Звертає увагу стосовно спливу позовної давності, адже договір було укладено у 2017 р. та у цьому ж році почала з`являтись заборгованість, відтак позивач вимагає стягнення за період, який вже не має права стягувати.

Від Акціонерного товариства Акцент-Банк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. Зазначає, що відповідачка сама погодилася як з Умовами та Правилами надання банківських послуг, так і з необхідністю самостійного ознайомлення на сайті банку з їх оновленими версіями. Вказав, що паспорт споживчого кредиту підписано за допомогою електронного підпису. Щодо строку позовної давності звертає увагу, що відповідачка здійснила 20.01.2023 р. останній платіж у сумі 3000 грн. чим перервала перебіг строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк».

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (довідказа лімітами) ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15 000,00 грн, який в подальшому збільшувався до 20 000,00 грн, а 29.08.2023 збільшено до 43 200 грн.(а.с.23)

Згідно довідки банку за картками ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 зі строком дії до лютого 2021 року та № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2027 року (а.с.22)

Згідно виписку по картці за період з 15.02.2017 року по 27.10.2023 року, з якої вбачається, що сума витрат за цей період склала 160456.08 грн, сума зарахувань за період 94046.99 грн, заборгованість 68985.98 грн.(а.с.9-21)

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, які відповідачкою не підписано.

Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язуваний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Пунктом 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Її тип визначено в договорі. Договір, укладений між банком та клієнтом, договір відкриття рахунку, випуск і обслуговування платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов та Правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк», анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк», паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», заяви про відкриття поточного рахунку та Тарифів. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на 20 років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін. При відсутності відмови клієнта від договору, банк має право самостійно на підставі аналізу платіжної і кредитної історії прийняти рішення про можливість продовження терміну дії договору. Про це клієнт повідомляється каналами комунікаційного зв`язку.

Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовому боці картки, включно.

Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,000001% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування.

Пунктом 2.1.1.12.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором, клієнт сплачує банку плату за користування кредитом в розмірі подвійної місячної процентної ставки, визначеної в тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в тарифах, нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою внаслідок не внесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі.

У відповідності до пункту 2.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк внесення мінімального обов`язкового платежу за кредитом, а також овердрафту - до першого числа місяця, наступного за розрахунковим в розмірі, розрахованому згідно тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Складові мінімального обов`язкового платежу визначаються з урахуванням черговості погашення боргових зобов`язань, встановлених цими Умовами. Строк користування кредитом становить 20 років. Сторони узгодили, що відповідно до умов пункту 2.1.1.2.1 цього договору датою повернення кредиту є останній день відповідного місяця останнього року дії строку договору. Термін повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Термін погашення відсотків за овердрафтом щомісячно за попередній місяць до першого числа.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором, банк має право вимагати сплати клієнтом пені в розмірі, встановленому тарифами на дату укладення договору.

Матеріали справи також містять паспорт споживчого кредиту. При цьому в графі підпис споживача вказано, що підпис клієнта ОСОБА_1 15 лютого 2017 року підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 12.03.2021 р. з номера телефону НОМЕР_4 у відповідності з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 90).

Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом встановлено тільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідачці не були відомі, оскільки вона їх не підписувала. Відповідачка підписала лише заяву позичальника від 15 лютого 2017 року, яка містить лише анкетні дані позичальника, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 27 жовтня 2023 року ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 68 985.09 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 43 149 грн, заборгованості за відсотками 25 836.77 грн.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів зауважує, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, який є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 лютого 2017 року шляхом підписання заяви-анкети, в якій відсутня базова процентна ставка. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відсотків у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 15 лютого 2017 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачкою Акціонерне товариство «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Також, колегія зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 15 лютого 2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

З наданого Акціонерним товариством «Акцент-Банк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з умовами обслуговування рахунків фізичної особи, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості становить 68 985.09 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.

ОСОБА_2 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

При цьому, як вбачається з виписці по картці ОСОБА_1 банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, списання (без зазначення, що саме списується), щомісячні платежі, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак не є фактично такою.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн. В свою чергу згідно розрахунку заборгованості та виписці по картці нею внесено в рахунок погашення заборгованості 94 046.99 грн, а знято з картки - 89 061.32 грн.

Тобто, ОСОБА_1 має переплату за даним кредитним договором в розмірі 4985.67 грн (94 046.99 грн 89 061.32 грн).

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним ОСОБА_1 , що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами та інших платежів підписана відповідачкою анкета-заява не містила.

Що стосується паспорту споживчого кредиту, колегія суддів до уваги його не приймає, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено в повному обсязі, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бездоля Олександр Вікторович задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову Акціонерному товариству «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: