Справа № 317/5164/24 №/п 2/317/147/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ачкасова О.М.

при секретарі Фененко М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув чоловік позивачки ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на автомобіль марки PEUGEOT, Модель 301, 2018 року випуску, тип загальний легковий загальний седан В, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зареєстрованого 06.12.2018 року ТСЦ 2341; грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: 1) р/р НОМЕР_4 , дата відкриття: 14.10.2022 р., залишок на рахунку: 66,91 грн.; 2) р/р НОМЕР_5 , дата відкриття: 01.08.2022 р., залишок на рахунку: 7,72 грн.; 3) р/р НОМЕР_6 , дата відкриття: 13.07.2022 р., залишок на рахунку: 10 995,00 грн.; 4) р/р НОМЕР_7 , дата відкриття: 04.09.2020 р., залишок на рахунку: 52 233,08 грн.; 5) р/р № НОМЕР_8 , дата відкриття: 16.03.2013 р., залишок на рахунку: 0,00 грн. Загальна сума грошових вкладів складає: 63 302,71 грн. (шістдесят три тисячі триста дві гривні 71 коп.).

Окрім позивачки, спадкоємцями першої черги є син спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Донька спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємиця першої черги, відмовилась від своєї частки від спадщини на користь позивачки ОСОБА_1 .

Син спадкодавця ОСОБА_2 , заяву про прийняття або відмову у прийнятті спадщини до державного нотаріуса у встановлений шестимісячний строк не подавав, своє право на спадщину не заявив.

Після смерті спадкодавця, лише позивачка фактично вступила в управління і володіння спірним спадковим майном. Позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 04 червня 2024 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. видано позивачці Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 3-143 та яким державним нотаріусом розподілено спадкове майно між спадкоємцями першої черги, а саме 2/3 частки у спадщині, у тому числі 1/3 частки у спадщини, від якої відмовилась дочка спадкодавця ОСОБА_3 , визнано за позивачкою ОСОБА_1 та 1/3 частки у спадщині визнано за сином спадкодавця ОСОБА_2 . В свою чергу, державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. було фактично відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , оскільки в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за законом, а саме сина позивачки та спадкодавця ОСОБА_2 , який був зареєстрований з померлим за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , тому позивачка вимушена звернутись до суду з позовом.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява, у якій він позов підтримала у повному обсязі, просив суд його задовольнити та розглянути справу за їхньої відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, просив розглянути справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позову, просила розглянути справу за її відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін, які беруть участь у справі, у загальному позовному провадженні, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 , виданого 28.11.2023 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис про смерть №5125.

Згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_10 виданого (повторно) 28.11.2023 року Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис про шлюб № 3, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , з 06.05.1989 р.

Окрім позивачки, спадкоємцями першої черги є син спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ступінь родинних відносин ОСОБА_3 зі спадкодавцем підтверджується її Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 виданим (повторно) 08.03.2024 р. Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1, де ОСОБА_4 записаний як її батько.

Ступінь родинних відносин ОСОБА_2 зі спадкодавцем підтверджується його Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_12 видане 27.10.1989 року, де ОСОБА_4 записаний як його батько.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти, батьки та дружина ( чоловік) померлого.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить:

- автомобіль марки PEUGEOT, Модель 301, 2018 року випуску, тип загальний легковий загальний седан В, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зареєстрованого 06.12.2018 року ТСЦ 2341;

- Грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк», а саме:

1) р/р НОМЕР_4 , дата відкриття: 14.10.2022 р., залишок на рахунку: 66,91 грн.;

2) р/р НОМЕР_5 , дата відкриття: 01.08.2022 р., залишок на рахунку: 7,72 грн.;

3) р/р НОМЕР_6 , дата відкриття: 13.07.2022 р., залишок на рахунку: 10 995,00 грн.;

4) р/р НОМЕР_7 , дата відкриття: 04.09.2020 р., залишок на рахунку: 52 233,08 грн.;

5) р/р № НОМЕР_8 , дата відкриття: 16.03.2013 р., залишок на рахунку: 0,00 грн..

Загальна сума грошових вкладів складає: 63 302,71 грн. (шістдесят три тисячі триста дві гривні 71 коп.).

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Зі спадкової справи №50/2024, вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк та з метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. із заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з чим була заведена спадкова справа.

Донька спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємиця першої черги, відмовилась від своєї частки від спадщини на користь позивачки ОСОБА_1 .

Син спадкодавця ОСОБА_2 , заяву про прийняття або відмову у прийнятті спадщини до державного нотаріуса у встановлений шестимісячний строк не подавав, своє право на спадщину не заявив.

Після смерті спадкодавця лише позивачка фактично вступила в управління і володіння спірним спадковим майном. 04 червня 2024 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. видано позивачці Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 3-143 та яким державним нотаріусом розподілено спадкове майно між спадкоємцями першої черги, а саме 2/3 частки у спадщині, у тому числі 1/3 частки у спадщини, від якої відмовилась дочка спадкодавця ОСОБА_3 , визнано за Позивачем ОСОБА_1 та 1/3 частки у спадщині визнано за сином спадкодавця ОСОБА_2 .

В свою чергу, державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. було фактично відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , оскільки в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за законом, а саме сина Позивачки та спадкодавця ОСОБА_2 , який був зареєстрований з померлим за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 .

Отже, на день смерті спадкодавця, окрім позивачки, з ним був зареєстрований його син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 . Сам спадкодавець був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте з 13.07.2022 року по день смерті спадкодавець фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується його довідкою від 13.07.2022 № 1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Разом зі спадкодавцем, з 15.07.2022 року по день його смерті, фактично проживали його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 15.07.2022 № 1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та донька ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою від 15.07.2022 № 1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Син спадкодавця, ОСОБА_2 , місце свого проживання не змінював, увесь цей час зареєстрований та залишився фактично проживати за адресою: АДРЕСА_1 . З липня 2022 року та по день смерті спадкодавця, відповідач фактично проживав окремо від батька, заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавав, проте фактично вступив в спадщину як спадкоємець першої черги у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, бо був зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законом строку особисто не заявив про відмову від неї.

19.09.2024 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку автомашини марки PEUGEOT, Модель 301, 2018 року випуску, тип загальний легковий загальний седан В, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та на 1/3 частку вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк», що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому спадкування - це перехід прав і обов`язків від спадкодавця до спадкоємця.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Обов`язок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини виникає у спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до пленуму Верховного Суду України в п. З, 23 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Державна реєстрація у житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18) та від 28 квітня 2021 року, справа №204/2707/19 (провадження №61-15380св20).

Положеннями ч. ч. 1,6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З огляду на вказане вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, тому останній не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті батька.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до пункту 3.21 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Верховний Суд зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Отже, відповідач у цій справі, не є таким, що прийняв спадщину, хоча й був на час відкриття спадщини зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, проте не проживав з ним.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїй постанові від 23.03.2023 року у цивільній справі № 361/6522/20 (провадження №61-6656св22) Верховний Суд, під час розгляду аналогічного спору, дійшов до висновку, що вимога про встановлення факту постійного непроживання зі спадкоємцем не є належним способом захисту порушеного права, а є лише підставою для вимоги про визнання права на спадкове майно.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у цивільній справі № 592/7860/17 (провадження № 61-43757св18), який погодився з висновками суду апеляційної інстанції, а саме, з тим, що обраний позивачем спосіб захисту щодо встановлення факту постійного непроживання відповідача за місцем відкриття спадщини та визнання його таким, що не прийняв спадщину не передбачений вимогами статті 16 ЦК України та Книгою шостою ЦК України «Спадкове право». Верховний Суд погодився з цим і зазначив, що вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 182, 203, 1216-1218, 1220, 1222,1261, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 12,13,80,81,89,200,259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ), право власності на 1/3 (одну третю) частину спадкового майна, а саме, автомашини марки PEUGEOT, модель 301, 2018 року випуску, тип загальний легковий загальний седан В, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та на 1/3 частку вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк», а саме на р/р НОМЕР_4 , дата відкриття: 14.10.2022 р., р/р НОМЕР_5 , дата відкриття: 01.08.2022 р., р/р НОМЕР_6 , дата відкриття: 13.07.2022 р., р/р НОМЕР_7 , дата відкриття: 04.09.2020 р., р/р № НОМЕР_8 , дата відкриття: 16.03.2013 р., що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10.01.2025 року.

Суддя: О.М. Ачкасов