УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про направлення справи за підсудністю

15 січня 2025 року с-ще Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Базова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Макаренко С.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ще Покотилівка, Харківської області матеріали позовної заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

та звернення стягнення на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2024 року до Харківського районного суду Харківської області на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року передані

за підсудністю матеріали позовної заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

за договором позики та звернення стягнення на спадкове майно.

Ухвалою суду від 18.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про

не підсудність справи Харківському районному суду Харківської області та направлення справи

за правилами виключної підсудності до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Представник відповідача адвокат Зольнікова В.О. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та направлення справи за правилами виключної підсудності до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Розглянувши надані матеріали, суд дійшов висновку про необхідність передання справи

за підсудністю, виходячи з наступного.

Представник Дерев`янченко Я.Ю. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на спадкове майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України»

та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову,

як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення

з направленням справи на розгляд до належного суду (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ.

Частиною першою статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають

із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Статтею 187 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому

ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції

та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів, щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ

у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

У п.37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних

та кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що право вибору між судами, яким згідно

із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Даний позов заявлено з підстав звернення стягнення боргу на спадкове майно, а саме

на нерухоме майно. Правилами ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають

із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого

є найвищою.

Отже, за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано,

а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у п.42 Постанови № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив,

що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння

і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про звернення стягнення

на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно, вимог іпотекодержателя.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, що спадкове майно а саме квартира трикімнатна, площею 85,5 кв.м. знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 04.07.2016 року у розмірі 97 700,00 доларів США та звернути стягнення на спадкове майно в межах суми боргу, а саме на квартиру

АДРЕСА_2 .

Нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідний об`єкт нерухомості розташований на території Шевченківського району

м. Харкова, що територіально віднесено до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Отже, у даному випадку підлягають застосовуванню правила виключної підсудності, передбачені ч.1 ст.30 ЦПК України.

Позови, які виникають з приводу нерухомого майна, це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до положень ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність

не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Таким чином, розгляд даної справи територіально не підсудний Харківському районному суду Харківській області, оскільки нерухоме майно знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . Тобто даний позов повинен розглядатися

за правилами виключної підсудності. Відтак, компетентним та належним судом для розгляду даної справи є Дзержинський районний суд м. Харкова.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 30, 162 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на спадкове майно - передати на розгляд

до Дзержинського районного суду м. Харкова, за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://hr.hr.court.gov.ua/sud2034/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо

до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя Олександр БАЗОВ