Справа № 509/4358/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу № 509/4358/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023 року до Овідіопольського районного суду Одеської області через електронну пошту надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу у розмірі 2 000 000грн., 3 % річних за незаконне використання коштів у розмірі 180 164, 38 грн., та інфляційних витрат за незаконне використання коштів у розмірі 1 026 456, 03 грн. Ухвалою суду від 08.08.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. В подальшому ухвалою суду від 18.08.2023 року позовну заяву було повернуто позивачу та роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.11.2023 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року про повернення позовної заяви скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, починаючи зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.12.2023 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження та визначено дату підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 25.09.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 18.11.2024 року.

18.11.2024 року від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки він не може з`явитися в судове засідання в зв`язку з хворобою.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача судове засідання було відкладено на 20.01.2025 року. Позивачу відправлено повістку за номером мобільного телефону (додаток вайбер), яка була доставлена 18.11.2024 року.

20.01.2025 року до суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду цивільної справи, яка призначена на 20.01.2025 року о 10:00 год., оскільки він не може з`явитися в судове засідання в зв`язку з хворобою.

В судовому засіданні відповідач та його представник зазначили що позивач будучи обізнаним про наявність позову в суді, який він же і подав, будучи повідомленим про дату та час судового засідання в черговий раз просить відкласти розгляд справи в зв`язку з хворобою, при цьому жодних доказів ним до заяв не було долучено, довідки лікаря чи медичної установи, в зв`язку з чим просили суд залишити позовну заяву без розгляду. Крім того представник відповідача звернула увагу суду що й під час підготовчого провадження позивач надсилав аналогічні клопотання, проте жодних доказів хвороби до клопотань не було додано. Відповідач просив залишити позов без розгляду, адже він повністю сфабрикований, жодної розписки не існує.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію відповідача та його представника, вважає, що позов слід залишити без розгляду за наступних підстав.

Судом встановлено, що в підготовчі судові засідання, які були призначені на 06.02.2024 року, 20.03.2024 року, 02.05.2024 року не з`являвся, звертаючись до суду із заявами про відкладення засідань в зв`язку з хворобою, та лише до однієї із заяв було долучено направлення на госпіталізацію. В подальшому позивач з`явився в підготовче засідання 25.09.2024 року, за результатами якого підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду на 18.11.2024 року. 18.11.2024 року до суду надійшла заява позивача з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з його хворобою. За результатами розгляду такої зави засідання було відкладено на 20.01.2025 року, про що позивач був повідомленим належним чином та заздалегідь. В судове засідання 20.01.2025 року позивач ОСОБА_3 повторно не прибув та надіслав до суду заяву аналогічного змісту про відкладення розгляду справи, адже в зв`язку з хворобою не може з`явитися в судове засідання. До заяв не було долученого довідок чи виписок з медичних установ.

Таким чином, в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач не з`явився до суду повторно без поважних причин.

Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

При цьому, закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Крім того, при прийнятті рішення про залишення позову без розгляду, суд приходить до переконання, що таке рішення не буде визначати обмеження права позивача на звернення до суду, так як він не втрачає права знов звернутися до суду з таким саме позовом. Разом з тим, продовження розгляду справи, буде порушувати вимоги ст.ст. 223, 257 ЦПК України, та може призвести до порушення розумного строку її розгляду.

Враховуючи викладене, а також, зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд вважає за доцільне залишити позов без розгляду, оскільки, позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, при цьому не надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оригінал розписки в матеріалах справи відсутній, що також перешкоджає розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 223, 257, 258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що залишення позову без розгляду не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з даним позовом після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21.01.2025 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко