ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/775/23 Номер провадження 22-ц/814/144/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 березня 2024 року, ухвалене суддею Должко С.Р., повний текст рішення складено 21 березня 2024 року

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

20.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму надмірно виплаченої пенсії у розмірі 50 211,70 грн.

Позовна заява мотивована тим, що на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області перебував ОСОБА_1 та отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з даними виписки з акту огляду МСЕК, серія АВ №0070012, від 20.05.2019 ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІІ групи з 20.05.2019 по 01.05.2021. Дату чергового переогляду встановлено на квітень 2021. Управлінням проведено виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за період з 0.05.2019 по 30.04.2021. Згідно із статтею 35 Закону, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність. Пунктом 14-6 Прикінцевих положень Закону передбачено, що у разі пропуску у період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю. Враховуючи зазначене, виплату пенсії ОСОБА_1 продовжено по 30.06.2022. 13.06.2022 ОСОБА_1 подав заяву, в якій зазначив, що черговий переогляд не проходив та в подальшому не планує, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01.05.2021 по 30.06.2022 у розмірі 50 211,70 грн.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії у сумі 50 211,70 грн - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що повернення надмірно виплаченої суми пенсії можливе у разі неправомірної поведінки пенсіонера або надання ним неправдивих документів для призначення або перерахування пенсії, тоді, як стороною позивача не доведено неправомірність поведінки пенсіонера чи надання ним неправдивих документів для призначення пенсії. Також позивачем не надано доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку управління Пенсійного фонду, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також не доведено зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії. Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Позивачу з 01.05.2021 було відомо про відсутність групи інвалідності у відповідача, що підтверджено матеріалами справи, крім цього, не спростовано позивачем, що нарахування пенсії проведено добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача коштів. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не доведено наявність вини з боку відповідача, а тому відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем переплачених коштів у сумі 50 211,70 грн, а тому вони не підлягають поверненню. У ході розгляду справи не встановлено обставин, які вказані у ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Додатковим рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь держави судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії відмовлено, а при зверненні до суду з позовом позивачем не було сплачено судовий збір, суд дійшов висновку, що з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ході досудового врегулювання спору управлінням направлялися повідомлення-виклики до відповідача №1600-0204-8/30940 від 23.06.2022, претензія №1600-0802-8/2995 від 13.01.2023, але до цього часу кошти на рахунок управління не повернуті. Відсутність надходження цих коштів до Пенсійного фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій, у зв`язку з чим і заявлявся позов. Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Сума пенсії повертається пенсіонером добровільно або стягується на підставі рішень пенсійного органу, чи в судовому порядку у двох випадках, коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних відомостей. Положення чинного законодавства та обставини справи у своїй сукупності дають підстави вважати про наявність у спірних правовідносинах недобросовісності відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області перебував ОСОБА_1 та отримував пенсію, як особа з інвалідністю ІІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з даними виписки з акту огляду МСЕК, серія АВ №0070012, від 20.05.2019 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи з 20.05.2019 по 01.05.2021. Дату чергового переогляду встановлено на квітень 2021 (а.с. 10-11).

На підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 9) управлінням була призначена та проведена виплата пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за період з 01.05.2019 по 30.04.2021.

Згідно із статтею 35 Закону, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Пунктом 14-6 Прикінцевих положень Закону передбачено, що у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю.

Враховуючи вищевикладене та згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України, виплату пенсії ОСОБА_1 продовжено до 30.06.2022.

13.06.2022 на адресу управління надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він вказував, що черговий переогляд відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ №0070012, від 20.05.2019 не проходив та не планує, а також просить зупинити нарахування та виплату пенсії по інвалідності (а.с. 32).

Враховуючи вищенаведене, виникла переплата пенсії за період з 01.05.2021 по 30.06.2022 у розмірі 50 211,70 грн (а.с. 33).

У ході досудового врегулювання спору управлінням направлялися повідомлення-виклики ОСОБА_1 №1600-0204-8/30940 від 23.06.2022 та претензія №1600-0802-8/2995 від 13.01.2023, але до цього часу відповіді не надійшло та кошти на рахунок управління не були повернуті (а.с. 7,15).

З 01.05.2021 ОСОБА_1 група інвалідності не встановлювалася.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Правовідносини щодо надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю регулюються зокрема Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 02.04.2005 за №261 (надалі по тексту Порядок №261).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію , зокрема інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи

Отже, соціальні пенсії виплачуються непрацюючим громадянам.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з п. 27 постанови №2 пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішення органу, що призначає пенсію.

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що надмірно сплачені суми пенсії стягуються із пенсіонера, якому вони виплачені, за умови, що така надмірна виплата є наслідком зловживань з його боку, у тому числі шляхом подання недостовірних даних.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача розміру надмірно виплаченої пенсії за період з 01.05.2021 по 30.06.2022 в сумі 50 211,70 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Також, зазначена позиція підтверджується, зокрема, постановою Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Вказані положення відповідають визначенню пенсії, наведеному у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, згідно якої пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи з судовому порядку.

Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з його боку або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, відсутня будь-яка підстава для відповідальності ОСОБА_1 та стягнення з нього переплати пенсії.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що жодного з цих трьох критеріїв для незастосування ст. 1215 ЦК України позивач не навів, у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки недобросовісності та ознаки порушень закону.

Така правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові 27.02.2019 у справі №404/4822/ 15-ц; № 14-55цс19 (пункт 30 позиції Верховного Суду) та загалом сформованій у цих правовідносинах судовій практиці. Крім того, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №753/15556/15 (провадження №14-445цс18), правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що у спірних правовідносинах наявна недобросовісність ОСОБА_1 , то такі доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 , діяв недобросовісно.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд (ч. 3 ст. 35 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), тому законодавець покладає обов`язок саме на органи медико-соціальної експертизи повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про результати повторного огляду осіб. У даному випадку позивач не перевірив, чи пройшов ОСОБА_1 повторний огляд, з метою своєчасного виявлення та уникнення переплати пенсії.

Докази повідомлення органами медико-соціальної експертизи Головне управлення Пенсійного фонду України в Полтавській області в установленому порядку про не проходження ОСОБА_1 повторного огляду, у матеріалах справи відсутні.

У листах - роз`ясненнях Пенсійний фонд України додатково інформував Головні управління Пенсійного фонду України в областях про необхідність здійснення контролю справ одержувачів пенсії по інвалідності, яким виплату продовжено на період карантину без результатів повторного огляду МСЕК, а при проходженні повторного огляду не визнано особами з інвалідністю (а.с. 34-36). Для забезпечення виконання положень законодавства щодо осіб, яким виплату пенсії по інвалідності було продовжено з урахуванням пункту 14-6 Прикінцевих положень Закону №1058 без виписок з акту огляду МСЕК, необхідно звернутись до органів медико-соціальної експертизи щодо отримання списку осіб, які за результатами повторного огляду не визнані особами з інвалідністю (а.с. 37-40).

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов