Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 494/1601/23
Номер проведження 2/508/9/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року

Миколаївський районний суд

Одеської області

В складі головуючого судді Горобця В.Л.

Секретаря Товт Т.В.

Розглянувши у судовому засіданні в селищі Миколаївка цивільну справу у загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, в якому просить:

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску номерний знак НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску номерний знак НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що з вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, почали вести спільне господарство, турбуватись про сімейний побут. Фактично проживали у будинку під АДРЕСА_1 .

За спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано 01.12.2017 року транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; 06.06.2020 року транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; 02.09.2020 року транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску (дані транспортні засоби були всі зареєстровані на відповідача).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали та вели спільне господарство до 20.09.2020 року. Потім в них виникли складності у стосунках і вони вирішили припинити сімейні відносини та проживати окремо, всі вище зазначені транспортні засоби залишились у фактичному використанні відповідача.

Таким чином в період сумісного проживання за спільні кошти Позивача та Відповідача було набуто спільне майно, а саме 01.12.2017 року транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; 06.06.2020 року транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; 02.09.2020 року транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску.

Встановити факт проживання однією сім`єю позивачу необхідно для визначення кола сумісно набутого майна подружжя.

Відповідно до інтернет ресурсів середня ціна: транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску складає 107 893,33 грн.; транспортного засобу ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску складає 84 533,30 грн.; транспортного засобу ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску складає 28 923,75 грн.. Загальна вартість всіх транспортних засобів складає 221 350,38 грн.

В зв`язку з потребами в транспортному засобі позивач звернувся в травні 2023 року до відповідача з пропозицією добровільно поділити спільне майно, але відповідач відмовила позивачеві і зазначила щоб він звертався до суду. Позивач вважає, що справедливим поділом майна було б визнати за ним в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, а за відповідачем в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску та на транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску.

Оскільки, у позасудовому порядку сторони не досягли домовленості щодо поділу спільно нажитого майна, тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 12.10.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

13.12.2023 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гаврилович Інна Петрівна надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, вказуючи на те, що відповідачка вважає позов необґрунтованим, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності з огляду на таке.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 , стверджує, що з вересня 2007 року він почав проживати з відповідачкою ОСОБА_2 , однією сім`єю, як чоловік та жінка, почали вести спільне господарствор. Проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок належить на праві приватної власності відповідачці. З 20 вересня 2022 року позивач переїхав жити в інше місце, окремо від відповідачки ОСОБА_2 . Таким чином певний час відповідачка та позивач зустрічалися, мали інтимні стосунки, але ніколи не проживали однією сім*єю, як чоловік та дружина, спільного господарства не вели і спільного бюджету не мали. Інколи позивач ОСОБА_1 , приїздив до відповідачки ОСОБА_2 навістити її. Разом з відповідачкою проживали її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому відповідачка не мала бажання створювати сім*ю з позивачем, а лише мати з ним романтичні та інтимні стосунки. Одними із позовних вимої позивач визначив наступне: «Визнати транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, транспортний засіб ВАЗ 210934-20. 2007 року випуску, транспортний засіб Лідер 810081, 2019 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Довідка від 17.11.2021 року № 31/15/5147/977 аз, яку позивач надав суду, як доказ, лише підтверджує факт, що відповідачкою було придбано автомобілі, але не підтверджує факту, що дане майно придбалося за спільні кошти позивача та відповідачки. Дане рухоме майно було куплено відповідачкою за власні копгги, оскільки вона отримує прибуток від ведення сільського господарства на земельній ділянці, що розташована на території Скосарівської сільської ради, масив НОМЕР_2 , ділянка НОМЕР_3 , площею 4.95 гектарів та належить відповідачці на праві приватної власності згідно Розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації № 283/А-2003 від 17.07.2003 року. Також відповідачка займається вирощуванням, розведенням та збутом великої рогатої худоби, свиней, птиці (кури, гуси, качки), від реалізації яких вона теж має прибуток. Даний факт підтверджується довідкою № 663 виданою 04.12.2023 року, Скосарівським сгаростинським округом А.-Іванвської сільської ради Березівського району Одеської області. Відповідно до витягу з Погосподарської книги від 07.06.2018 року № 153/02-16, у власності відповідачки знаходиться нерухоме майно, а саме будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до квитанцій від 08.2007; 09.2018; 06.2019; 08.2019 оплату за електроенергію здійснювала відповідачка. Біля будинку є присадибна ділянка площею 0,25 гектарів, на якій відповідачка вирощує овочі та фрукти, які потім продає, що теж є її прибутком. Ведення сільського господарства відповідачкою підтверджується наступними квитанціями та платіжними повідомленнями про оплату податку та зборів за земельну ділянку: ІНК № 293251 від 13.07.2010; АД № 329408; АД 329468 від 10.07.2014; АГ № 056408 від 10.0.2015; платіжним повідомленням № від 06.07.2015 та 04.07.2015; квитанціями АБ № 359396; АБ 359311 від 07.07.2017; АГ № 056434 від 10.07.2017. Починаючи з 14.08.2018 року відповідачка здає земельну ділянку в оренду ПП «СКРАБ» та отримує прибуток у вигляді орендної плати та зерно. Даний факт підтверджується договором оренди землі від 04.07.2018 року. Даний договір укладено строком на 10 років, тобто до 04.07.2028 року та зареєстрований 14.08.2018 року за № 42523761 Державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_5 . Отже, окрім констатації факту, що автомобілі було придбано відповідачкою, у вигляді довідки від 17.11.2021 року № 31/15/5147/977 - аз та фото з Інтернет-ресурсів про вартість даного майна, позивачем не надав жодного фактичного доказу на підтвердження факту створення спільного майна внаслідок спільної праці сторін та за спільні кошти, натомість відповідачкою надано докази, що дане майно було придбано за кошти, які вона заробила власною працею.Також починаючи з середини 2017 року, відповідачка відновила стосунки із ОСОБА_6 , який є батьком її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона проживала у незарестрованому шлюбі з 1996 року по приблизно, 2005 рік. Місце проживання ОСОБА_6 , зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 . з 12.11.1996 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру від 20.02.2018 року, Довідкою про реєстрацію місця проживання № 23 від 04.04.2018 року видану Скосарівською сільською радою Миколаївського району Одеської області та довідкою № 658 від 04.12.2023 року виданою Старостою Скосарівського старостинського округу. Також факт сумісного проживання ОСОБА_6 та відповідачки підтверджуєгься Довіреністю від 08.04.2018 року, яку видано Головою виконавчою комітету Скосарівської сільської ради у тому, що ОСОБА_6 уповноважує ОСОБА_2 , представляти його ін тереси.

З урахуванням викладеного, не підлягає задоволенню позовна вимога про встановлення факту спільного однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини з вересня 2007 року по 20 вересня 2020 року, відтак решта заявлених позовних вимог - про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ між сторонами шляхом визнання права власності позивача на транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, оскільки такі вимоги не є похідними га грунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєст рації шлюбу, у задоволенні якої необхідно відмовити ( а. с. 62 -70 та додатки до відзиву 71 113, т. № 1).

23.01.2024 року позивач ОСОБА_1 , надав суду пояснення на відзив, зазначивши, що з вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, почали вести спільне господарство, турбуватись про сімейний побут. Фактично проживали у будинку під АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали та вели спільне господарство до 20.09.2020 року. Потім в них виникли складності у стосунках і вони вирішили припинити сімейні відносини та проживали окремо, всі вище зазначені транспортні засоби залишились у фактичному використанні відповідача ОСОБА_2 .Таким чином в період сумісного проживання за спільні кошти позивача та відповідача було набуто спільне майно, а саме 01.12.2017 року, транспортний засібCHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; 06.06.2020 року, транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; 02.09.2020 року транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску.Відповідачем було в відзиві зазначено, що вище зазначені транспортні засоби вона придбала в результаті ведення сільського господарства та отримання орендної плати за земельну ділянку. Відповідачем не зазначено, які суми доходів вона мала та чим це підтверджується (сума орендної плати за користування земельною ділянкою є незначною порівняно з вартістю придбаного майна). На підтвердження суми отриманих доходів відповідачем не надано декларацій до ДПІ та квитанцій про сплату відповідно них податків.Відносно того, що відповідачка проживала з ОСОБА_6 з серпня 2017 року то дана інформація не відповідає дійсності і є неправдивою. ОСОБА_2 не надала будь яких доказів, надана до суду копію довіреності не підтверджує факту спільного проживання, а була взята для переоформлення земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 в зв`язку з несплатою ним аліментів відповідачеві. Щодо акту №1 від 07.09.2021року. даний документ підтверджує факти викладені в ньому та складений відповідно до норм чинного законодавства зареєстрований та підписаний. Відповідач не навів на які норми діючого законодавства вона посилається наводячи доводи, що даний акт не має бути прийнятий судом в якості доказів в даній справі.

На підставі вище викладеного, позивач просить суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 14.03.2024 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 25.07.2024 року повернуто на стадію підготовчого провадження та призначено нову дату підготовчого судового засідання за клопотанням передставника позивача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 16.10.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_7 про зміну предмету позову.

Відповідно до заяви про зміну предмета позову представник позивача просить:

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини з вересня 2007 року по 20 вересня 2020 року;

Визнати транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Визнати право власності на 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; транспортного засобу ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; транспортного засобу НОМЕР_4 , 2019 року випуску за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; транспортного засобу ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; транспортного засобу ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску, що у сумі складає 110 675,19 (сто десять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 19 копійок).

Припинити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску,- транспортного засобу ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; транспортного засобу ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на визначені транспортні засоби з дня отримання ОСОБА_1 компенсації у розмірі 110 675,19 (сто десять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 19 копійок).

Заява про зміну предмету позову була мотивована тим, що відповідачкою було відчужено транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску під час перебування справи на розгляді в суді.

30.10.2024 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гаврилович Інна Петрівна надала до суду відзив на зміну предмету позову, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в зв`язку із розглядом цієї справи у розмірі 15000, 00 гривень. ( а.с. 121 130, т. № 2 ).

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 14.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Тімчинська К.С., позовні вимоги зі зміною предмету позову підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги зі зміною предмету позову підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що вінз вересня 2007 року та ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, почали вести спільне господарство, турбуватись про сімейний побут. Фактично проживали у будинку під АДРЕСА_1 . За його кошти було придбано в 2017 року транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; в 2019 року транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; 2019 року транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску (дані транспортні засоби були всі зареєстровані на відповідача). З відповідачкою спільно проживали без реєстрації шлюбу з 2007 року по 2021 рік. Він працював у підприємця водієм, отримував гарну заробітну плату. Всі зароблені кошти віддавав відповідачці для придбання всьго необхідного. За його кошти були зроблені ремонти будинку відповідача, покладена бурківка на подвір`ї, поставлені ковані ворота, ремонтувалися підсобні приміщення. Вони разом проживали та вели спільне господарство. Підтвердити свій дохід за весь час проживання з відповідачкою, відповідними документами, позивач не може.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Гаврилович І.П., у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позива не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог зі зміною предмета позову в повному обсязі та стягнути з позивача на її користь витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 15000 гривень, суду також пояснила, що в 2009 році вона познайомилася з позивачем. Їхні стосунки тривали до 2017 року та мали інтимний характер. Будь-якого бажання створювати сім`ю з позивачем у неї не було. Час від часу вони зустрічалися для задоволення своїх інтимних потреб. Позивач бувало залишався у неї на деякий час, але потім вони розходились і до неї повертався її громадянський чоловік ОСОБА_6 з яким у неї є спільна дитина. Якимось спільним побутом з позивачем пов`язані не були. Вона має свої власні кошти, оскільки тримає велике підсобне господарство ( велику рогату худобу, свиней, птицю, були коні), має земельну ділянку на якій вирощує овочі та фрукти. Від реалізації м`ясної, молочної та огородини отримує прибутки, оскільки постійного їздить на базар для її продажу. Крім того, має землю, яку здає в оренду, від чого також отримує дохід. Всі транспортні засоби були придбані за її особисті кошти, щоб мати змогу возити на базар вирощену продукцію для реалізації. Також суду повідомила, що для придбання транспортного засобу CHEVROLET, брала кошти у борг у свого зятя. Позивач ОСОБА_1 був коханцем.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 1статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

У ході судового розгляду судом також були допитані свідки.

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживаєж в с. Стрюкове, Березівського району, Одеської області неподалік від матері позивача ОСОБА_1 .. Як їй відомо ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 в 2009 році та почали проживати разом за адресою ОСОБА_2 в с. Скосарівка, Березівського району Одеської області. Свідок разом з чоловіком бувала в гостях у позивача та відповідача в с. Скосарівка. Позивач та відповідач жили разом більше 10-ти років. Купували меблі, ставили плитку, обробляли город разом. Купували разом автомобілі. Що автомобілі куплені за спільні кошти позивача та відповідача підтвердити не може.

Допитаний в судовому в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що він добре знає ОСОБА_1 так як раніше працював разом з ним. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 жили разом в с. Скосарівка. У них не раз вдома пив каву. Жили вони разом приблизно 10 років. З роботи підвозив позивача додому до відповідача. ОСОБА_11 вони як чоловік та жінка. З дружиною був в гостях. Позивач заробляв добрі кошти. Робив ремонти в домоволодінні відповідача. Які відносини були між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 йому невідомо, але знає, що позивач проживав в будинку відповідачки.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили як сім`я. 90% коштів заробляв ОСОБА_1 та привозив до відповідачки. ОСОБА_11 вони з 2007 року. Свідок познайомив позивача та відповідача. Хто що строїв за місцем проживання в с. Скосарівка йому не відомо. Хто що купував свідкові також невідомо. Свідок приживає в с. Стрюкове. До того проживав в с. Скосарівка. Допомагав різати дрова ОСОБА_1 в с. Скосарівка за адресою проживання відповідача.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , суду пояснив, що він є чоловіком сестри позивача. З відповідачкою у нього неприязні стосунки. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися в 2007 році. Свідок з дружиною був неодноразово в гостях у позивача та відповідача в с. Скосарівка, а також на святкуваннях в с. Стрюкове у мами позивача. Свідок проживає в м. Южний і позивач з відповідачкою приїздили до нього з дружиною, привозили маму ОСОБА_1 . Позивач та відповідач жили як сім`я. Позивач заробляв десь 600000 гривень в рік. Свідкові відомі факти, що відповідачка вигонила позивача з дому в с. Скосарівка.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. З відповідачкою неприязні стосунки. Брат з ОСОБА_2 проживали з 2007 року в с. Скосарівка. Були на заручинах брата з ОСОБА_15 , привозили каблучку. В ОСОБА_16 було день народження, свідок з чоловіком подарували пилосос. Брат зробив весілля дітям відповідачки. Брат разом з ОСОБА_15 приїздили до матері позивача, рвали кукурудзу разом. У брата з ОСОБА_15 були сварки, вони довго не жили разом, коли у Наталі закінчувались гроші, брат повертався до Наталі. Всі ремонтні роботи в с. Скосарівка брат робив разом з ОСОБА_15 , клали плитку на подвір`ї, ворота, купували меблі, телевізор. Купували разом автомобілі. Жили як сім`я.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він є громадянським чоловіком ОСОБА_2 та мають спільну дитину. З ОСОБА_2 проживає з 1996 року. В 2009 році розійшлися потім знов зійшлися. Так було приблизно 3 рази. З 2017 року проживають разом з відповідачкою. Коли свідок розходився з відповідачкою то до неї приїздив ОСОБА_1 , однак коли свідок приходив до помешкання ОСОБА_2 щоб побачитись з донькю то позивача жодного разу там не бачив.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 . Факту проживання ОСОБА_1 в ОСОБА_2 підтвердити не може. ОСОБА_1 побачила в Гололватої Наталі в 2010 році. До Наталі позивач приїздив на грузовй машині не часто. 5-10 разів за рік бачила грузову машину. Якщо приїздив то наступного дня в 5-6 ранку відїжав. ОСОБА_15 тримає велике господарство ( корови, свині різна птиця), має землю, вирощує овочі. Разом з ОСОБА_15 свідок постійно торгує на базарі вирощеною продукцією. Жодного разу не бачила щоб позивач допомагав ОСОБА_15 по господарству. Всі ремоні роботи ОСОБА_15 проводила сама за власний кошт. Наявні в неї автомобілі купувала за власні кошти, які заробила на базарі. Підтвердити факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, як чоловік та дружина, не може. Всі в селі лю знають позивача та відповідачку, як коханців.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам в судовому засіданні, суд зазначає наступне.

Щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період часу з вересня 2007 року по 20.09.2020 року, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки позивач заявив з певною правовою метою - визначення правового статусу майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін.

Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставістатті 74 СК України.

Для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставістатті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц звернуто увагу на те, що відповідно до вимогстатті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 484/5407/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України).

Разом з тим, суд враховує висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, а саме:

«Пункт 41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Пункт 42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбаченорозділом ІV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пункт 43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Пункт 44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Пункт 70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна».

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначене, за обставин цієї справи, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (зокрема з вересня 2007 по 20 вересня 2020 року) та визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін не є ефективним способом захисту права позивача.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні вказаних вище позовних вимог, необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав.

Що стосується інших заявлених позивачем вимог, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положенняглави 8 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом наведених судом вище норм сімейного законодавства слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак, якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя.

Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач зазначив, що проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період часу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, вони мали спільний бюджет, спільно вели побут, займалися підсобним господарством, утримували худобу, свині та сільськогосподарську продукцію реалізовували на ринку. За спільні кошти, які заробляли, робили ремонти в будинку, клали плитку на подвір`ї, ворота, купували автомобілі.

На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю позивач посилався лише на фотографії, акт огляду, довідку з ТСЦ, показання свідків та пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи.

Однак, на переконання суду, надані позивачем ОСОБА_1 докази, зокрема роздруківки спільних фотознімків з святкувань дня народження та весілля доньки відповідачки, свідчать виключно про наявність відносин між ними, проте не розкривають їх суті, а відтак не можуть ототожнюватись із подружніми відносинами ( а. с. 14-15 т. № 1).

Наявна в матеріалах справи довідка з ТСЦ № 5147 про реєстрацію за відповідачкою ОСОБА_2 транспортних засобів, а саме: 01.12.2017 року транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску; 06.06.2020 року транспортний засіб ВАЗ 210934-20, 2007 року випуску; 02.09.2020 року транспортний засіб ЛІДЕР 810081, 2019 року випуску, не дає суду підстав вважати, що дані транспортні засоби були придбані за спільні кошти позивача та відповідача, оскільки позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено, що саме позивач надавав кошти для придбання транспортних засобів, при цьому маючи відповідний дохід. ( а.с. 9 т. № 1).

Акт №1 від 07.09.2021 року, складений комісією Скосарівського старостинського округу А.-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області, у складі: Старости Марцинковського А.В., бібліотекаря Папка О.М., землевпорядника ОСОБА_18 не є тим доказом, який може свідчити про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року ( а.с. 8 т. №1).

Суд також вимушено констатує, що показання свідків різняться в залежності від того, з ким із сторін вони підтримують кращі відносини, проте загалом ніхто із свідків не навів таких відомостей про факти та обставини життя сторін, які б переконали суд у тому, що дійсно між сторонами були відносини, які притаманні подружжю.

Більш того, навіть факт можливого перебування позивача з відповідачкою у близьких стосунках, що власне достеменно встановити не вдалось, може лише свідчити про те, що сторони могли підтримувати в якийсь момент інтимні стосунки, проте без доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а відтак суд не може кваліфікувати їхні відносини як сімейні.

Такий висновок фактично узгоджується із висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2019 у справі № 490/4949/17.

Крім того, суд вкотре наголошує, що показання свідків щодо проживання позивача із відповідачкою однією сім`єю, також не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінністатті 3 Сімейного кодексу України.

Водночас, суд зазначає, що у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, згідно з усталеною судовою практикою, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 08.12.2021 у справі № 531/295/19.

До того ж, сам факт проживання сторін у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не можуть свідчити, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Також, ці факти не можуть бути доказами участі позивача у проведенні ремонтних робіт домоволодіння ОСОБА_2 та придбанні транспортних засобів, а самі лише показання свідків, за відсутності інших доказів, не можуть підтверджувати обставини участі позивача коштами у проведенні ремонтних робіт домоволодіння ОСОБА_2 та придбанні транспортних засобів, зокрема розмір цієї участі.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період часу з вересня 2007 року по 20 вересня 2020 року, та доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці, позивач не надав суду.

З огляду на зазначене, оцінивши достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, відтак, майно, яке знаходиться у власності відповідачки, не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя необхідно відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст. 264ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно дост. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем.

Що стосується судових витрат понесених відповідачем ОСОБА_2 на правову допомогу адвоката в розмірі 15000 гривень, то суд вважає, що дана вимога відповідачки та її представника задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано належних доказів, що відповідачка понесла саме витрати в розмірі 15000 гривень, і які є документально підтвердженими, оскільки в матеріалах справи міститься лише копія договору про надання правової допомоги, ордер та копія свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю представника. Інших доказів, як то акт виконаних робіт, квитанція чи касовий ордер про отримання представником відповідача грошових коштів за надання правової допомоги, матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовити.

В задоволенні вимог представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Гаврилович Інни Петрівни про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката в зв`язку з розглядом справи в розмірі 15000 гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня повного складання тексту рішення, а стороною що не була присутня в судовому засіданні з дня отримання копії рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 23.01.2025 року.

Суддя: Горобець В.Л.