Справа № 346/6093/24
Провадження № 2/346/828/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління юстиції у м. Івано-Франківськ в особі начальника управління юстиції, відділу нотаріату при Західному міжрегіональному управлінні юстиції, що у приміщенні Івано-Франківського обласного нотаріального архіву, про стягнення грошових коштів за бездіяльність, скасування акта про відмову в проведенні сертифікації робочого місця та запис робочого місця нотаріуса, -

В С Т А Н О В И В:

11.11.2024 року позивач звернулася до Коломийського міськрайонного суду із вказаною позовною заявою, в якій зазначає, що начальник та заступник начальника управління юстиції незаконно не призначають її на посаду державного нотаріуса, не реєструють їй приватну нотаріальну діяльність, не зважаючи наявне чинне свідоцтво на здійснення нотаріальної діяльності. Крім того, складений 23.09.2024 року акт про відмову у проведенні сертифікації робочого місця нотаріуса є незаконним, складеним з порушенням вимог п.3 Положення про сертифікацію відповідності робочого місця нотаріальної контори приватного нотаріуса, оскільки до нього не вписано, яких вимог не додержано при оформленні робочого місця нотаріуса, що порушує її право на працю. Тому позивач просить стягнути на її користь із заробітної плати начальника управління юстиції 176 100 грн. грошових коштів за бездіяльність з приводу відмови в реєстрації права на працю нотаріуса; скасувати акт про відмову у проведенні сертифікації робочого місця нотаріальної контори Сидорук Л.О. від 23.09.2024 року; записати робоче місце - нежитлове приміщення першого поверху в будинку АДРЕСА_1 , відповідним місцем (конторою) для використання як робоче місце приватного нотаріуса Сидорук Л.О. з метою вчинення нотаріальних дій у Івано-Франківській області.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12.11.2024 року вказану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08.01.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12.11.2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних і юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, де виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права,свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить скасувати незаконно складений щодо неї акт про відмову у проведенні сертифікації робочого місця нотаріальної контори від 23.09.2024 року; записати її робочим місцем нежитлове приміщення першого поверху в будинку АДРЕСА_1 , стягнути на її користь грошові кошти із заробітної плати начальника управління юстиції Західного міжрегіонального Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ у сумі 176 100 грн. за бездіяльність з приводу відмови в реєстрації права на працю нотаріуса.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 2-1 вказаного закону державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.

Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Згідно з ч.4 ст. 25 Закону приватний нотаріус може здійснювати нотаріальну діяльність лише за наявності акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Зазначений акт складається відповідним територіальним органом Міністерства юстиції України (частина третя статті 25 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, законом передбачено порядок здійснення нотаріальної діяльності лише за наявності акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса. Такий акт складається відповідним територіальним органом Міністерства юстиції України в рамках реалізації їх управлінських функцій, а тому спір щодо визнання незаконним акта про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса є публічно-правовим спором та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що предметом даного спору є рішення та дії суб`єкта владних повноважень працівників Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі начальника управління юстиції, відділу нотаріату, та вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо визнання незаконним акту про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса, оскарження їхніх дій має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства; такі вимоги не відносяться до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з правилами п.1 ч.1 ст.186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому у відкритті провадження у справі слід відмовити із зазначеної підстави, з урахуванням висновків, викладених в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 08.01.2025 року.

Слід звернути увагу на те, що ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28.10.2024 року в справі № 342/1317/24, що підтверджується як посиланням в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 08.01.2025 року так і відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, за аналогічним позовом ОСОБА_1 у відкритті провадження відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦКП України та роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до компетенції Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

На підставі наведеного та, керуючись ст.186, 353, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління юстиції у м. Івано-Франківськ в особі начальника управління юстиції, відділу нотаріату при Західному міжрегіональному управлінні юстиції, що у приміщенні Івано-Франківського обласного нотаріального архіву, про стягнення грошових коштів за бездіяльність, скасування акта про відмову в проведенні сертифікації робочого місця та запис робочого місця нотаріуса, на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.186 ЦПК України копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі та позовні матеріали надіслати позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.5 вказаної статті роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до компетенції Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Яремин М. П.