Провадження №2/148/121/25
УХВАЛА

14 січня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Штифурко Л.А.,

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який поданий в її інтересах та від її імені представником, адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходиться вказана вище справа.

13.01.2025 до суду надійшла заява від представника відповідача, адвоката Бевз О.І. про закриття провадження у справі. Вказана заява мотивована тим, що позовна заява ОСОБА_1 не міститься обгрунтування предмету позову, а саме, яким чином відповідач ОСОБА_2 порушив права та законні інтереси позивачки. Крім того, представник відповідача вважає, що між сторонами відсутній спір, оскільки у них немає неповнолітніх дітей, відповідач жодним чином не перешкоджав та не перешкоджає розірванню шлюбу через органи РАЦС в добровільному порядку. За таких обставин вважає, що права ОСОБА_1 у даних правовідносинах відповідачем не порушуються та не оспорюються, що свідчить про відсутність спору між сторонами на момент предявлення позову.

З огляду на вказане, представник відповідача просить закрити провадження у справі на підставі п. 2. ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від останньої надійшла письмова заява, згідно якої вона просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивачки. Також зазначила, що між сторонами наявний спір про поділ майна подружжя та позивачка не бажає зустрічатися із відповідачем, що унеможливлює розірвання шлюбу через органи РАЦС.

Відповідач та його представник не зявилися в судове засідання з невідомих причин, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, заяв про відкладення судового засідання від них не надійшло.

За таких обставин суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши доводи заяви представника відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Пунктом другим частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. За змістом цієї норми закону відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження в справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення спору, так і на час ухвалення судом судового рішення.

Предмет спору - це обєкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом спору слід розуміти певну вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

При цьому, поняття "юридичний спір" з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини слід тлумачити широко, а не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

За змістом ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрацації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Отже, виходячи з аналізу вказаних вище законодавчих норм, предявлення позову про розірвання шлюбу є правом особи. Так само, правом, а не обовязком, є передбачена законом можливість розірвання шлюбу подружжям, яке не має неповнолітніх дітей, через органи РАЦС. При цьому, в останньому випадку має бути подана спільна заява подружжя, тобто на це має бути їх взаємна згода.

В даному ж випадку, як встановлено з матеріалів справи, такої згоди між сторонами не досягнуто ні на час предявлення позову в суд, ні на час розгляду справи. Відповідного рішення органу РАЦС про розірвання шлюбу між сторонами суду не представлено, тобто не доведено, що питання про розірвання шлюбу вирішене сторонми в добровільному порядку. А тому доводи представника відповідача про те, що відповідач не ухилявся та не ухиляється на розірвання шлюбу в органах РАЦС, не свідчити про відсутність спору, адже згоди на такий порядок розірвання шлюбу з боку позивачки немає.

З огляду на викладене суд доходить висновку про безпідставність заяви представника відповідача щодо закриття провадження у справі на підставі п. 2. ч.1 ст. 255 ЦПК України та не вбачає підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 255 ЦПК, ст. 110, 106 СК України, суд

постановив:

Клопотання представника відповідача, адвоката Бевз Оксани Іванівни про закриття провадження у справі - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.А.Штифурко