Справа № 138/1625/24
Провадження №:2/138/44/25
20 січня 2025 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Холодової Т.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,
представника позивача адвоката Речицької Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
29.05.2024 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшла вказана позовна заява. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.03.2021 він з ОСОБА_2 уклав усну угоду про надання послуги, а саме за грошові кошти позивача здійснити поставку автомобіля Volkswagen Tiguan з Німеччини. За вказаним договором позивач передав відповідачу грошову суму 3500 євро, а відповідач зобов`язався передати автомобіль після розмитнення та реєстрації на території України. Виконавши свою частину зобов`язання позивач сумлінно очікував на виконання його відповідачем, однак відповідач через деякий час повідомив позивача, що не знайшов відповідного автомобіля, який би міг підійти позивачу. На прохання позивача повернути кошти відповідач повідомив, що його нібито пограбували в автобусі чи потязі та викрали всі грошові кошти позивача разом з його документами. В подальшому, на прохання позивача, відповідач повернув частину отриманих від відповідача коштів, які перерахував 13.05.2021 двома переказами в сумі по 3360 грн. на загальну суму 6720 грн. (200 євро) на рахунок батька позивача ОСОБА_3 . Після вказаного відповідач обіцяв ОСОБА_1 кожні десять днів частинами надсилати кошти в рахунок погашення боргу. Однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув та автомобіль не надав. На дзвінки позивача ОСОБА_2 також перестав відповідати та став переховуватись. За вказаних обставин позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення ОСОБА_2 злочину. Разом з тим, на день звернення з позовом до суду, відповідач отримані кошти позивачу не повернув. Позивач вважає, що станом на 25.05.2024 кількість днів прострочення повернення відповідачем боргу складає 1078 днів. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача неповернуті грошові кошти в сумі 3300 євро, а також стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми у розмірі 292 євро.
Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву.
В судовому засіданні, яке відбулось 22.11.2024 представник позивача адвокат Речицька Я.О. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі, а також просила надати їй строк для подання до суду заяви про уточнення позовних вимог в частині перерахунку 3% річних станом на день розгляду справи.
16.12.2024 до суду від представника позивача адвоката Речицької Я.О. надійшло клопотання, в якому адвокат уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних з простроченої суми станом на 18.12.2024 у розмірі 354 євро та на підставі ч. 11 ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення.
31.12.2024 до суду від представника позивача адвоката Речицької Я.О. надійшло клопотання, в якому адвокат уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних з простроченої суми станом на 17.01.2025 у розмірі 362 євро та, на підставі ч. 11 ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення.
21.01.2025 в судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до наступного висновку.
Суд встановив, що 06.03.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали цивільно-правовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3500 Євро на придбання автомобіля Volkswagen Tiguan та зобов`язався передати ОСОБА_1 вказаний автомобіль після його розмитнення та реєстрації на території України. Вказане підтверджується копією розписки, написаною ОСОБА_2 06.03.2021 (а.с. 7).
Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 ЦК України).
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Представник позивача, звертаючись до суду з даним позовом, як на обставини, що свідчать про факт укладення вказаного вище договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_2 повернув частину коштів в сумі 6720,00 грн., переказавши їх на рахунок батька позивача. Крім того, позивач звертався до правоохоронних органів з заявою про вчинення ОСОБА_2 злочину та визнання позивача потерпілим. Однак кримінальна справа була закрита та слідчим рекомендовано звернутись до суду для повернення сплачених позивачем коштів.
На підтвердження вказаних обставин, представником позивача додано виписку АТ КБ «Приватбанк» по картці/рахунку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_3 , з якої вбачається, що 13.05.2021 на вказаний рахунок ОСОБА_2 здійснено переказ грошових коштів двома платежами по 3360,00 грн., а всього 6720,00 грн., що еквівалентно 200 Євро (а.с. 11).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц дійшов висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Враховуючи викладене, часткове повернення відповідачем коштів в сумі 200 Євро в рахунок погашення боргу перед позивачем, свідчить про визнання ним укладеного договору, а відтак і про його обов`язок виконувати зобов`язання за вказаним договором.
При цьому, відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення договору між сторонами, а також те, що позивач за договором сплатив відповідачу суму, обумовлену ними в договорі в розмірі 3500 Євро, а також те, що відповідач не надав вказані послуги, що свідчить про невиконання ним своїх зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як визначено ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином, оскільки позивач на виконання умов укладеного між сторонами договору сплатив відповідачу 3500 Євро, тобто ОСОБА_1 належним чином виконав умови договору, а відповідач, отримавши кошти, не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, обставини викладені позивачем в позовній заяві не спростовано відповідачем, який не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, тому суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача суми отриманих відповідачем коштів в сумі 3300 Євро обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних за невиконання умов договору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу даної норми закону вбачається, що законодавець поділяє відповідальність за порушення боргового зобов`язання на встановлену законом та на визначену сторонами у договорі.
Сторонами під час укладання договору не було обумовлено розмір відсотків, які підлягають сплаті у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору.
Так, останнім днем повернення грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов договору позивач вважає 23.05.2021, оскільки 13.05.2021 відповідач здійснив погашення частини боргу в сумі 6720 грн. та обіцяв кожних десять днів погашати борг частинами. Однак після спливу десяти днів відповідач ні частини грошових коштів ні всієї суми боргу позивачу не повернув.
Зі складеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування трьох процентів річних позивач проводив з 23 травня 2021 року по 17 січня 2025 року. Всього за 1334 дні відповідачу позивачем було нараховувано прострочену заборгованість за відсотками в сумі 362 євро.
Разом з тим, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно з Законом України від 29 жовтня 2024 року про «Затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.
Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як було встановлено судом, прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення грошових коштів мало місце в період дії в Україні воєнного стану.
Частиною першою ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 23 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно (276 днів), що складає 74 Євро 86 центів та обраховується наступним чином: 3300 Євро х 3% х2 76 днів прострочення/365 = 74,86 Євро
При цьому зобов`язання відповідача щодо сплати відсотків, здійснених на підставі ст. 625 ЦК України за період з 24.02.2022 по 17.01.2025 підлягають списанню позивачем в зв`язку з прямою нормою закону, викладеною в п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Крім того, враховуючи, що суд прийшов до висновку про стягнення трьох процентів річних станом на 23 лютого 2022 року, а не на день ухвалення рішення, а відтак відсутні підстави для застосування норм частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України щодо зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 3374 Євро 86 центів, що станом на день звернення позивача з позовом до суду еквівалентно 146160 грн., то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1461,60 грн.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Так, відповідно до положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
З матеріалів доданих до справи вбачається, що 01.04.2024 ОСОБА_1 та адвокатське бюро «Янни Речицької» в особі керуючої Речицької Я.О. уклали договір № 153, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з надання замовнику правової допомоги з питань, що виникають у замовника з розгляду справи № б/н у Могилів-Подільському міськрайонному суді в порядку та на умовах визначених даним договором (а.с. 26-28).
В розділі 4 Договору визначено, що вартість послуг по даному договору визначається в розмірі 25% від мінімальної заробітної плати, встановленої на день розрахунку, без врахування ПДВ, за одну годину роботи виконавця. За вимогою замовника остаточна суми договору буде підрахована відповідно до обліку витраченого часу викладеного в Додатку 1 до договору.
Згідно з Додатком 1 до Договору про надання правової допомоги № 153 сторони дійшли згоди, що година роботи адвоката оплачується в розмірі 1000 грн. . Кількість витрачених годин адвокатом становить 25 год.
На підтвердження витраченого часу, адвокатом складено наступний опис робіт: попереднє опрацювання матеріалів справи 2 год.; опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності збирання та підготовки матеріалів (доказів) для справи - 3 год.; допомога при отриманні доказів (адвокатські запити) - 2 год.; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, підготовка клієнта до участі в судовому засіданні, судові дебати тощо) 3 год.; підготовка пояснень щодо обрахування 3% річних 1 год.; підготовка клопотання про виклик свідків 1 год.; підготовка заяви про усунення недоліків від 28.04.2024 - 2 год,; підготовка заяви про усунення недоліків від 31.05.2028 - 2 год.; підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 1 год.; підготовка до судового представництва (1 судове засідання 08.08.2024, судове засідання не відбулось, але підготовка відбувалась та витрачено час для підготовки до участі в судовому засіданні) 1 год.; підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 1 год.; підготовка до судового представництва (1 судове засідання 07.10.2024, судове засідання не відбулось, але підготовка відбувалась та витрачено час для підготовки до участі в судовому засіданні) 1 год.; підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 1 год.; підготовка до судового представництва (1 судове засідання 22.11.2024, судове засідання не відбулось, але підготовка відбувалась та витрачено час для підготовки до участі в судовому засіданні) 1 год.; підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 1 год.; підготовка до судового представництва (1 судове засідання 18.12.2024, судове засідання не відбулось, але підготовка відбувалась та витрачено час для підготовки до участі в судовому засіданні) 1 год.; підготовка клопотання про застосування п. 10, 11 ст. 265 ЦПК України 1 год. Разом 25 год.
Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, вирішуючи за заявою сторони судового процесу питання про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд зазначає, що окремо перелічені у звіті послуги, а саме попереднє опрацювання матеріалів справи, опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультація щодо необхідності збирання та підготовки матеріалів (доказів) для справи, допомога при отриманні доказів (адвокатські запити), підготовка пояснень щодо обрахування 3% річних, підготовка клопотання про виклик свідків та заяв про усунення недоліків, є складовими однієї послуги - підготовка процесуальних документів по справі (складання позовної заяви) та не потребують окремого зазначення.
Разом з тим, оцінюючи витрати, які позивач просить відшкодувати, суд зазначає, що справа стосується стягнення заборгованості у розмірі 158600,00 грн., тобто у справі незначної складності, яка розглядається судом у спрощеному позовному провадженні, з огляду на ціну позову. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція позивача була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того, підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
При цьому, подана позовна заява має типовий (шаблонний) характер, спірні правовідносини не потребують застосування великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, також, позовна заява не містить значної кількості посилань на судову практику, що може свідчити про підготовку документа високої складності.
При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Речицької Я.О., судом також враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу наданих юридичних послуг так і доцільність понесених витрат. У даній справі перелічені вище принципи в повній мірі не дотримані.
Суд погоджується із тим, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат вправі самостійно визначатися зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Однак суд вважає неприпустимим штучне збільшення обсягу наданих адвокатом послуг.
Зокрема, суд вважає необґрунтованими затрати часу на послуги адвоката з підготовки чотирьох ідентичних заяв про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по одній годині часу на кожну, а всього чотири години. Також, на думку суду є безпідставними витрати часу адвоката на підготовку до судового представництва в чотирьох судових засіданнях, які не відбулись 08.08.2024, 07.10.2024, 22.11.2024 та 18.12.2024.
Відтак, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов висновку відшкодувати позивачу 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з пропорційності предмету спору та нереальності заявлених витрат.
Щодо витрат, пов`язаних з пересиланням поштової кореспонденції суду та відповідачу, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України витрати, пов`язані з надсиланням поштової кореспонденції не включені до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак заява в цій частині не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 655, 662, 663, 665, 693, пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141 ч. 1, 263-265, 273 ЦПК України суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3374 (три тисячі триста сімдесят чотири) Євро 86 центів.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у виді судового збору в сумі 1461 (одна тисяча чотириста шістдесят одна) грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять) грн. 00 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Представник позивача: адвокат Речицька Янна Олександрівна, адреса для листування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_3
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Суддя: Т.Ю. Холодова
Повне судове рішення складене 27.01.2025.