Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2025 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Федоровій Л.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Соколишиної Л.Б.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Лучинович І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Соколишина Л.Б. звернулася в суд з позовом до відповідача про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, що позивач є власником 3/4 частин житлового будинку з відповідною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Площа будинку складає 78,5 м2, житлова 49,9 м2. Відповідачу належить частини домоволодіння. Відповідно частка належна відповідачеві становить 19,6 м2 з якої житлової 12,47 м2.

Представник позивача зазначає, що неодноразово позивачка пропонувала викупити у відповідача його частку, але той не погоджується, хоча в будинку не проживає, не дбає про його належний стан. Має у власності інший будинок в АДРЕСА_2 , з чого можна зробити висновок, що відповідач житлом забезпечений.

У зв`язку із чим просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Представник позивача долучила до позовної заяви висновок суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , згідно якого вартість 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 75185,00 грн. Вказана сума внесена позивачем на депозитний рахунок Черкаського районного суду Черкаської області в сумі 75185,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 00 копійок), відповідно до квитанції №9339-4498-0237-4612 від 17.04.2024 року, отримувач ТУ ДСА в Черкаській області, код отримувача 26261092, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду.

30.04.2024 року від представника відповідача адвоката Лучинович І.В. надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача діючи в інтересах ОСОБА_2 заперечила проти позову. Пояснила, що ОСОБА_2 є власником вартість 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно є його спадковим. З моменту прийняття спадщини відповідач фактично позбавлений доступу до вказаного будинку. В даному будинку позивачка також не проживає, а з 2019 року, без згоди відповідача здає його в оренду. Відповідач неодноразово намагався врегулювати спір мирним шляхом, проте позивачка не йде на жодні домовленості. Відповідач не вважає свою частку незначною, так як навіть в належній йому частині будинку, відповідно до вимог ДБН є всі можливості облаштувати окрему квартиру, крім того не враховано належні йому частини господарських будівель і споруд. Також вілповідач зауважує, що спірне домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 865 м2. На думку сторони відповідача запропонована сума 75185,00 грн. за належну його частку в домоволодінні є заниженою. За вказаних обставин відповідач просить відмовити в позові, стягнути з позивача понесені судові витрати на правничу допомогу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 року справу №707/327/24 передано судді Тептюку Є.П.

Позивач та її представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Від клопотання про призначення судово-будівельної експертизи відмовилися.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Від клопотання про витребування з КП «ЧООБТІ» відомостей про реєстрацію та оригіналу звіту ФОП ОСОБА_4 - відмовилися.

За клопотанням представника відповідача позивач та відповідач були допитані в суді в якості свідків.

ОСОБА_1 , будучи допитаною в якості свідка суду пояснила, що є власником 3/4 частин житлового будинку з відповідною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу належить частина. Позивач вважає, що його частка є незначною, а тому просить припинити його право власності. ОСОБА_1 суду пояснила, що вона не проживає в спірному будинку, на даний час вона пустила туди людину, яка там проживає та приглядає за домоволодінням. Доступу у відповідача до будинку не має, так як на думку позивача йому там немає що робити. Позивач не погоджується на сплату їй компенсації відповідачем за належні їй домоволодіння пропорційної до суми, яку вона пропонує йому за частину.

ОСОБА_2 будучи допитаним в якості свідка суду пояснив, що є власником 1/4 частин житлового будинку з відповідною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно є його спадковим. З моменту прийняття спадщини відповідач фактично позбавлений доступу до вказаного будинку. В даному будинку позивачка також не проживає, а з 2019 року, без згоди відповідача здає його в оренду. Відповідач неодноразово намагався врегулювати спір мирним шляхом, проте позивачка не йде на жодні домовленості. Відповідач не вважає свою частку незначною, так як навіть в належній йому частині будинку, відповідно до вимог ДБН є всі можливості облаштувати окрему квартиру, крім того не враховано належні йому частини господарських будівель і споруд. Також відповідач зауважує, що спірне домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 8 соток На його думку, запропонована сума 75185,00 грн. за належну його частку в домоволодінні є заниженою і він готовий виплатити позивачці за її частини відповідно до вартості яку вона пропонує йому.

ОСОБА_5 допитана в суді в якості свідка пояснила, що позивач і відповідач є її рідною сестрою і племінником. На її думку, будинок має належати сестрі. Свідок пояснила, що в будинку проживає орендар за згоди позивача ОСОБА_1 , разом з тим на думку свідка будинок перебуває в незадовільному стані, тече стеля, в будинку пліснява. Відповідач доступу в будинок не має, але на думку свідка, у нього і немає прав туди заходити.

Встановлені судом обставини.

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з відповідною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Площа будинку складає 78,5 м2, житлова 49,9 м2. ОСОБА_1 належить частини, ОСОБА_2 належить частина.

Крім того, з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 має у власності будинок в АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 від 07.02.2024 року вартість 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 93875,00 грн.

В технічному паспорті на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зазначено, що спірне домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 865 м2.

09.02.2024 року позивачем внесені на депозитний рахунок Черкаського районного суду Черкаської області в сумі 75185,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 00 копійок), відповідно до квитанції №9339-4498-0237-4612 від 17.04.2024 року, отримувач ТУ ДСА в Черкаській області, код отримувача 26261092, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

У висновку суб`єкта оціночної діяльності Касаткіної І.Є. від 07.02.2024 року визначено вартість 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 75185,00 грн.

Як вбачається з копій свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є батьком двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2018 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_8 . Спадкове майно складається з 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту опитування сусідів від 29.04.2024 року, підписи яких засвідчені секретарем виконавчого комітету Мошнівської сільської ради, слідує що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає квартирант, якому здає в оренду будинок ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта № 1007/24 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 10.07.2024 року вартість 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 146108,25 грн.

Норми права та релевантні джерела, що підлягають застосуванню.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника, визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

За ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Стаття 365 ЦК України передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті, мають сурово враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження №14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження №61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17 (провадження №61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Таким чином, у справі для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3ч.1ст.365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Так, позивач у своїх позовних вимогах зазначає, що вказаний житловий будинок є нероздільний, а припинення права власності на 1/4 частини вказаного будинку для відповідача істотної шкоди не завдасть.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Виходячи з положень ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи.

В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, як площу спірного житлового будинку, так і право власності за кожним із його співвласників.

Позивач стверджує про неможливість спільного з відповідачем володіння і користування майном та що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він у спірному житловому будинку не проживає, не утримує його та прибудинкову територію.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що позивач мала довести належним чином обставини, якими вона обґрунтовувала позов щодо неможливості спільного володіння і користування майном з відповідачем, однак жодного доказу щодо цього надано не було.

Позивач не довела, що існують обставини, які перешкоджають чи значною мірою ускладнюють її спільне володіння і користування з відповідачем спірним майном.

Доказів перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 користуватись своєю часткою у спільному майні суду також не надано.

Підтверджені в суді обставини щодо тривалого не проживання відповідача у спірному будинку, суд оцінює з урахуванням усіх обставин справи та вважає що зазначені обставини не вказують на неможливість для сторін спільно володіти і користуватися цим майном, факт недопуску відповідача до спірного будинку з боку позивача, не заперечувалося сторонами в судовому засіданні та підтверджено свідком позивача ОСОБА_5 ..

Посилання позивача, що відповідач не несе будь-яких витрат на утримання майна, не є підставою для припинення його права власності на 1/4 частини у спірному майні, як встановлено в судовому засіданні. У спірному будинку проживає за згоди позивача ОСОБА_1 з 2019 року квартирант, відповідач ОСОБА_2 згоди на проживання вказаної особи у будинку не давав. Крім того, суд звертає увагу на наступне, свідок позивача ОСОБА_5 суду пояснила, що дійсно в будинку проживає орендар за згоди позивача ОСОБА_1 , разом з тим на думку свідка будинок перебуває в незадовільному стані, тече стеля, в будинку пліснява.

Враховуючи викладене суд вважає, що питання відшкодування витрат на утримання спільного майна може бути вирішено у спосіб, передбачений ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що надані докази не підтверджують наявність підстав, визначених в п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, а саме неможливість спільного володіння та користування.

Крім того, позивач стверджує, що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він у спірному житловому будинку не проживає, не утримує його. Суд вважає, що ці твердження є безпідставними.

При цьому, позивач посилається на те, що у відповідача є інший будинок, не свідчить про можливість позбавлення особи права власності на частку в іншому нерухомому майні. Також суд бере до у ваги те, що у позивача також є у власності інший будинок, вказана обставина не заперечувалася позивачем. Суд звертає увагу на те, що відповідач має двох дітей і обгрунтовано має можливість розраховувати на частку спірного будинку, як на житло для своїх дітей по досягненню ними повноліття.

Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до абз. 3,4 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Проте, позивачем не проведено експертної оцінки реальної вартості спірного майна на день розгляду справи в суді, будь яких клопотань про призначення судової експертизи не заявляла, а визначена позивачем вартість будинку заперечується відповідачем.

Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі №6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16.

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Позивач, на яку відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України покладений обов`язок довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, не довела наявність умов, передбачених ч.1 ст. 365 ЦПК України, зокрема не доведела відсутність істотної шкоди інтересам відповідача за умови припинення його права на частки у спільному майні не довела, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши надані суду письмові докази в їх сукупності, вислухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом не встановлено та не доведено позивачем умов, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за наявності яких можливе примусове припинення у відповідача - співвласника права на частку у спільній власності.

Посилання позивача на те, що розміри частки відповідача є незначною, не може бути достатньою підставою для припинення права власності відповідачів на зазначену частку, оскільки у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Як вбачається судом із матеріалів справи, позивач, на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесла на депозитний рахунок суду вартість частки майна відповідача.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, вказана сума підлягає поверненню позивачу.

Так як у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю, суд, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, покладає всі судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи на позивача.

12.09.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів понесених судових витрат. В даній заяві представник відповідача зазначає, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16500,00 грн.

До заяви приєднано: договір №25/04/2024 про надання правничої допомоги від 25.04.2024 року з додатковою угодою №1, згідно яких вартість послуг адвоката становить 1500,00 грн. вартість послуг адвоката за участь в судових засіданнях становить 500,00 грн. за одне засідання; рахунок-фактура та платіжна інструкція, з яких слідує, що ОСОБА_2 оплатив адвокату Лучинович І.В. 15000,00 грн. за надання правничої допомоги; рахунок-фактура та платіжна інструкція, з яких слідує, що ОСОБА_2 оплатив адвокату Лучинович І.В. 1500,00 грн. за надання правничої допомоги в трьох судових засіданнях; акт приймання-передачі наданих послуг від 10.09.2024 року; детальний опис робіт виконаних адвокатом у справі 707/327/24.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що визначений відповідачем розмір судових витрат на правничу допомогу є розумним, співмірним та підтверджується належними доказами і підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ..

Керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 317, 319, 321, 346, 356, 358, 365ЦК України, ст. ст.2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, , суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову адвоката Соколишиної Лесі Богданівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16500,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) , внесені кошти на депозитний рахунок Черкаського районного суду Черкаської області в сумі 75185,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 00 копійок), відповідно до квитанції №9339-4498-0237-4612 від 17.04.2024 року, отримувач ТУ ДСА в Черкаській області, код отримувача 26261092, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Черкаського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.01.2025 року.

Суддя: Є. П. Тептюк