Дата документу 28.01.2025Справа № 554/1475/24
Провадження № 2/554/860/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді- Материнко М.О.,

зв участю секретаря судового засідання - Кашуби В.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Подільська районна у місті Полтаві рада Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Подільска районна у місті Полтаві рада Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстровано шлюбі з 17.08.2018 року, який був зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1319. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_4 . Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.03.2023 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2023 року, наш шлюб розірваний. Ініціатором розірвання шлюбу була відповідач. У грудні 2022 року відповідач пішла із сім`ї, залишивши проживати разом зі мною нашого малолітнього сина. Ще до того, коли вони припинили сімейні та подружні стосунки відповідач мало приділяла уваги вихованню та розвитку сина, в першу чергу вона переймалась своїм особистим життям, розвагами та задоволенням власних потреб, що безумовно вплинуло на розвиток сина. Навіть та обставина, що відповідач після припинення сімейних відносин залишила сина проживати разом зі ним, свідчить про її байдуже ставлення до нього. Зазначені обставини підтверджуються її розпискою від 31.12.2022 року про те, що син після розірвання шлюбу буде проживати разом зі ним. Йому та його батьками довелись докладати додаткових зусиль для розвитку сина, щоб розвиток сина відповідав його віковим критеріям. Фактично у грудні 2022 року відповідач покинула сина, почала влаштовувати своє особисте життя, життям та розвитком сина не цікавилась, не провідувала його, матеріально не утримувала, і взагалі з грудня 2022 року жодного разу сина не бачила та не спілкувалась з сином, навіть по телефону. Після розірвання шлюбу за ініціативи відповідача їх син був знятий з реєстраційного обліку за місцем її реєстрації ї проживання та був зареєстрований за фактичним місцем проживання, тобто за адресою мого проживання. 22.05.2023 року відповідач надала йому нотаріально посвідчену заяву про те, що вона, як матір надає згоду на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 на реєстрацію його місця проживання разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , з правом вирішення ОСОБА_1 всіх процедурних питань, пов`язаних із зняттям з реєстрації та реєстрацію місця проживання нашого малолітнього сина.З грудня 2022 року по теперішній час, тобто вже більше року, відповідач по бачила їх сина, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров ям. по приймає участі у його вихованні та утриманні. З квітня 2023 року син відвідує заклад дошкільної освіти ( ясла-садок) комбінованого типу № 6 «Дивограй» Полтавської міської ради . З психолого-педагогічної характеристики на сина з дитячого садочку убачається, що наш син виховується у неповній сім`ї, вихованням сина займається батько та його батьки. Він створив для їх сина якнайкращі умови для його нормального розвитку, проживання, матеріального утримання. Він є військовослужбовець, перебуває на військовій службі, має стабільний дохід, забезпечений житлом, має фінансові можливості необхідних для забезпечення сину рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, розвитку його здібностей. Йому допомагають у цьому його батьки, вони разом компенсуємо відсутність матері у житті сина. Матір відповідача, його колишня теща і бабуся сина, також цікавиться своїм онуком, провідує онука, дарує іграшки та смаколики. Він ніколи не перешкоджав відповідачці та бабусі (ЇЇ матері) спілкуватись з сином, та вважає, що таке спілкування піде на користь нашому сину. Син завжди з радістю зустрічає свою бабусю, і з задоволенням проводить з нею час. Але відсутність відповідача у житті сина протягом тривалого часу більше року), відсутність з боку відповідача піклування про фізичний і духовний розвиток сина, ігнорування сина як особистості, незабезпечення його матеріального утримання впливає на його фізичний і духовний розвиток, як складову частину виховання. Він розуміє, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Однак відсутність будь-якого спілкування з сином, прояву турботи до сина, і взагалі відсутність бажання навіть поцікавитись здоров`ям сина, його розвитком, протягом тривалого часу свідчить про те, що відповідач добровільно та свідомо усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на суддю Материнко М.О.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.02.2024 відкрито провадження у вказаній справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Потави від 12.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його преставник підтримували позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явилася.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Поільської районної у м. Полтаві ради направ до суду заяву про розгляд справи без їх представника, при вирішення справи покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.08.2019 року, матір`ю, якого є ОСОБА_3 .

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зазначали, що мати не бере участі у вихованні та забезпеченні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.

Виконавчим комітетом Подільської районної у м. Полтаві ради як органом опіки і піклування був наданий письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом встановлено, що відповідачка умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не вчиняла будь-яких правопорушень відносно сина, тобто умисно не ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 06.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц.

Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини та відповідно до положень ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 133, 137, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164, 165 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Подільська районна у місті Полтаві рада Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради про позбавлення батьківських прав- відмовити в повному обсязі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 06.02.2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради, , м. Полтава, вул. Гайового, 3

Суддя Материнко М.О.