Справа № 209/8259/24
Провадження № 2/209/298/25
У Х В А Л А

20 січня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Левицької Н.В.,

за участі секретаря - Погрібної О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Григор`єва М.І.

представника відповідача -адвоката Похвалітого А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Похвалітого А.А. про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 набуті від нього без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 322 000,00 грн.

07.01.2025 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Похвалітий А.А. подав до суду заперечення (на відповідь на відзив) у якому зокрема заявив клопотання про передачу справи за підсудністю до Заводського районного суду м.Дніпроджержинська Дніпропетровської області. Обґрунтовуючи подане клопотання вказує на те, що зі змісту заяв по суті (позовна заява, відповідь на відзив) поданих позивачем до суду вбачається, що ОСОБА_1 нібито сплачував на протязі 2020 - 2024 років готівкові кошти у сумі 322 000 грн. на рахунки ОСОБА_2 в якості оплати за нерухоме майно - 13/50 частки торгового комплексу, кафе з магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, у відзиві на позов та запереченні відповідач стверджує, що такі оплати позивач здійснював на протязі 2020 - 2024 років на підставі ч.3 ст.358 ЦК України, в якості відповідної майнової компенсації за користування нерухомим майном - 13/50 частками торгового комплексу, кафе з магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 . Таким чином, представник відповідача звертає увагу суду, що спір у справі №209/8259/24, яка перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, стосується інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном - 13/50 частками торгового комплексу, кафе з магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що спір у справі №209/8259/24 між позивачем та відповідачем виник з приводу нерухомого майна, підлягають застосуванню правила виключної підсудності відповідно до частин першої та восьмої статті 30 ЦПК України. Зважаючи, що нерухоме майно - 13/50 частки торгового комплексу, кафе з магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу якого між сторонами виник майновий спір, територіально розташоване на території Заводського району м. Кам?янське, тому згідно положень ст.30 ЦПК України дана справа територіально підсудна Заводському районному суду м. Дніпродзержинська, який уповноважений розглядати таку справу як суд, встановлений законом.

13.01.2025 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій звернув увагу суду на те, що звертаючись із позовом до суду так і у відповіді на відзив зазначив, що ніякого договору між ним та відповідачкою ОСОБА_2 у письмовій формі укладено не було. На початку січня 2020 року відповідачка пообіцяла продати йому 13/50 часток торгового комплексу - кафе з магазином продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , які належать їй на праві власності, та попросила в рахунок оплати зазначеного нерухомого майна сплатити грошові кошти на її карткові рахунки у банках. Протягом 2020 - 2024 років були перераховані на карткові рахунки ОСОБА_3 322 000 грн, однак до цього часу відповідачка ніякого договору так і не уклала та вказане нерухоме майно позивачу у власність не передала. Таким чином, позивач вважає, що зазначені грошові кошти отримані ОСОБА_2 без достатньої правової підстави та підлягають поверненню в повному обсязі. Саме відсутність будь-якого договору або будь-якої іншої правової підстави щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 вказаних грошових коштів і стала підставою для пред?явлення до цього позову, згідно зі ст.1212 Цивільного кодексу України

Відтак, позивач зокрема висловив заперечення на вказане клопотання та зазначив, що предметом його позову у цій справі є стягнення з ОСОБА_2 набутих від нього без достатньої правової підстави грошових коштів. На переконання позивача, предмет цього позову ніяким чином не стосується нерухомого майна, яким він разом із відповідачем володіють. Відповідач зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , а відтак згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України цей спір є підсудним Дніпровському районному суду м. Дніпродзержинська (за місцезнаходженням відповідача). Також вважає повністю безпідставними і необґрунтованими твердження відповідача про нібито сплату позивачем ОСОБА_2 компенсації за користування її часками торгового комплексу.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити та передати справу за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Позивач та його представник проти задоволення такого клопотання заперечили.

Вивчивши клопотання та заперечення на нього, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про передачу справи за підсудністю не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Із пунктів 41, 42 роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» випливає, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначено, що «правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно».

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 набутих від нього без достатньої правової підстави грошових коштів.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на положення статей 1212, 1213 ЦК України та зазначає, що відповідач без достатньої правової підстави набула отримані від нього грошові кошти, які підлягають поверненню в повному обсязі, а предмет цього позову ніяким чином не стосується нерухомого майна.

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що в цьому випадку спір між сторонами виник з приводу стягнення без достатньої правової підстави набутих грошових коштів.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування правил виключної підсудності, встановлених статтею ст. 30 ЦПК України, а тому клопотання представника відповідача про передачу даної справи за підсудністю Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 30, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Похвалітого А.А. про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту ухвали 21 січня 2025 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Н.В. Левицька