Справа № 209/6366/24
Провадження № 2-о/209/11/25
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2025 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Юрченко Я.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Переверзова І.О.,

представника заявника Скипенко Р.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про встановлення факту утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 29 серпня 2024 року надійшла вищезазначена заява про встановлення факту утримання дітей.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 19.02.2022 року він уклав шлюб із ОСОБА_2 , про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було зроблено актовий запис № 33.

Від шлюбних відносин мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від попереднього шлюбу ОСОБА_2 має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими заявник проживає однією сім`єю, піклується про них, матеріально забезпечує, опікується любов`ю та турботою про кожного з них.

При народжені діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були зареєстровані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

З 12.03.2022 року ОСОБА_1 призваний на військову службу в порядку мобілізації для захисту Батьківщини від військової агресії російської федерації.

Батьки заявника ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та батьки дружини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не мають бажання і можливості брати участь у фінансовому забезпеченні та оплаті будь-яких матеріальних витрат, які пов`язані з проживанням, харчуванням, медичним обслуговуванням, навчанням та інших витрат, що стосуються їх дітей та онуків.

19.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення до командира 1157 взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , в якому висловив прохання видати наказ по особовому складу про звільнення його з військової служби. 04.05.2024 року заявник отримав відмову, яка вмотивована тим, що подані ним документи не підтверджують факт утримання неповнолітніх дітей.

Крім того зазначає, що їх родина перебуває на обліку в Заводському управлінні соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, як багатодітна, у складі: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 , діти: ОСОБА_4 , 2008 р.н., ОСОБА_5 , 2009 р.н., ОСОБА_3 , 2022 р.н..

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 серпня 2024 року вказана заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О. (а.с. 47).

Ухвалою судді від 10 вересня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 48).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_12 підтримала вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту утримання трьох неповнолітніх дітей в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржували.

Представник заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності. Вважає, що звільнення від військової служби на підставі п. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відбувається на підставі підтвердження факту утримання трьох і більше дітей в судовому порядку або через виконавчу службу.

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши заяву і мету заявника із якою він звернувся для отримання необхідного йому рішення, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт перебування на його самостійному утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Встановлення цього факту заявникові потрібно для реалізації його права на звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки в задоволенні його рапорту про звільнення від 19.03.2024 року командиром ВЧ НОМЕР_1 йому було відмовлено, про що свідчить лист від 04 травня 2024 року вих. № 2796 (а.с. 32).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, солдат ОСОБА_1 є мобілізованим до лав ЗС України з 12.03.2022 року та перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується довідкою № 547 від 21.04.2022 року, наданою Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерством оборони України (а.с.31).

Відповіддю від 04.05.2024 року за № 2796 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_13 на рапорт ОСОБА_1 від 19.03.2024 року про звільнення з військової служби, вмотивована відмова, оскільки подані документи ОСОБА_1 не підтверджують факт утримання неповнолітніх дітей (а.с.32-33).

Вказана вищезазначена відмова в судовому порядку ОСОБА_1 не оскаржувалась, даний факт підтверджений в судовому засіданні представником заявника.

ОСОБА_2 , дружина заявника, має трьох дітей: ОСОБА_4 , 2008 р.н., відомості про батька якого записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, ОСОБА_5 , 2009 р.н., відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, та спільну з ОСОБА_1 дитину - ОСОБА_3 , 2022 р.н. (а.с. 13-16).

Відповідно до довідки № 01 вих-06/2122 від 05.06.2024 року, наданою департаментом соціальної політики Кам`янської міської ради, родина ОСОБА_14 перебуває на обліку в Заводському управлінні соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, як багатодітна родина. ОСОБА_1 , як отримувач допомог, на обліку в управлінні не перебуває (а.с.39).

Так, у статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу.

У ст. 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст. 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

В розрізі порушеного питання суд критично оцінює додані до заяви про встановлення факту утримання дітей нотаріально завірені заяви батьків ОСОБА_1 - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та батьків ОСОБА_2 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо відсутності можливості прийняття участі в фінансовому забезпеченні онуків, зважаючи на їх декларативний характер через ненадання відповідних належних та допустимих доказів поважності причин неможливості надання неповнолітнім дітям належного утримання в підтвердження обставин, зазначених у цих заявах (а.с. 34-37).

Крім того суд звертає увагу на те, що закон не покладає на заявника ОСОБА_3 та його батьків обов`язку утримувати неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Такий обов`язок покладається на підставі ст. 180 СК України в даному випадку саме на їх мати - ОСОБА_2 ..

За приписами ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (ст.ст. 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного утримання дітей вітчимом необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав, в даному випадку, матері обмежується або припиняється.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Крім того, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Заявник як вітчим просить встановити факт перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей (пасинків), проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для їх матері, яку заявник не залучив до участі у справі у якості заінтересованої особи.

Доведення факту одноосібного утримання пасинків вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного утримання дітей вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Також, інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеної в постанові ВП ВС від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22,), постановах ВС від 18.10.2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06.11.2024 року у справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23).

У ч. 6 ст. 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин факт перебування на утриманні ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 260-261, 263, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про встановлення факту утримання дітей, - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що залишення заяви без розгляду не позбавляє його права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 20 січня 2025 року.

Суддя Я.О.Юрченко