ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Барильської О.П.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила поділити спільне набуте майно подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у шлюбі з 16.09.2017 р. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд площею 0,1500га кадастровий номер. № :01:000:0235 за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2480 кадастровий номер № :01:000:0236 за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль ВАЗ 217030 зеленого кольору 2007 року випуску номер шасі (кузова , рами) НОМЕР_1 зареєстроване право власності 22.09.2018 року; готівкові кошти у сумі 100000 тисяч гривень. В обстругування позовних вимог посилалася на те, що на даний час, шлюбні відносини між ними фактично припинені і спільне господарство не ведеться, більше року вони сумісно не проживають, тому майно нажите в період шлюбу підлягає поділу.

Враховуючи наведене, позивач просить визнати спільною сумісною власністю вищевказане майно та здійснити його поділ. Визнати за ОСОБА_1 право власності на: Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд площею 0,1500 га кадастровий номер № :01:000:0235 за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2480 кадастровий номер № :01:000:0236 за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ВАЗ 217030 зеленого кольору 2007 року випуску номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 зареєстроване право власності 22.09-2018року, готівкові кошти у сумі 100000 тисяч гривень (а.с. 2-8).

Рішенням Індустіального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовлено (а.с.75-82).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 139-141).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16.09.2017 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Лиманським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області серія НОМЕР_2 від 16.09.2017 року, актовий запис № 172.

Згідно свідоцтва про народження, виданого Лиманським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області серія НОМЕР_3 від 27.02.2018 року, актовий запис № 47 від сумісного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку та земельних ділянок від 21.12.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Семеновою І.М. Відповідач придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд площею 0,1500га кадастровий номер. № :01:000:0235 та 0,2480 кадастровий номер № :01:000:0236 за адресою АДРЕСА_1 .

22.09.2018 року зареєстроване право власності Відповідача на автомобіль ВАЗ 217030 зеленого кольору 2007 року випуску номер шасі ( кузова , рами ) НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та не обґрунтованими.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Як вбачається із матеріалів справи, вищевказане майно, а саме, житловий будинок, земельні ділянки та автомобіль, набуте подружжям за час шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу.

Однак, позивачем жодним чином не доказано наявності такого спільного майна подружжя, як готівкові кошти у сумі 100 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо вартості майна.

Отже, враховуючи вище викладене суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки наведений позивачем порядок поділу майна не відповідає принципу рівності.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: