Номер провадження: 22-ц/813/3032/25
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми гонорару встановив:

04 вересня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її корить гонорар у розмірі 28000 грн, за надані правничі послуги.

Позовна заява обґрунтована тим, що 16 квітня 2020 року між сторонами було укладено угоду про надання ОСОБА_2 адвокатом - Шляпіною Л.М. правової допомоги у справі № 522/15149/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Згідно додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною вказаної угоди, ОСОБА_2 мала сплатити позивачці адвокатський гонорар у розмірі 28000 грн, що складається з авансу 14000 грн і гонорару 14000 грн.

Позивачка зазначає, що єдиною умовою щодо строку сплати ОСОБА_2 гонорару за надані правничі послуги було вказано, що грошові кошти будуть сплачені останньою після набрання ухвалою Приморського районного суду м. Одеси про закриття провадження у вказаній вище справі законної сили, однак відповідачка не сплатила позивачці грошові кошти у розмірі 28 000 грн.

На виконання вказаної вище угоди, позивачкою було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 30 березня 2020 року, і клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду.

Після повернення вказаної вище цивільної справи з Одеського апеляційного суду, ухвалою суду першої інстанції вказаний вище позов ОСОБА_3 було повернуто без розгляду, після чого відповідачка просила позивачку почекати оплату нею авансу і гонорару за надання правничих послуг у вказаному вище розмірі, при цьому пообіцяла розрахуватися з позивачкою на початку жовтня 2020 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що вважає призвело до неправильного висновку суду про відмову в задоволенні її позову, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути на її користь з ОСОБА_2 суму гонорару у розмірі 28000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що провадження по цій справі судом було відкрито 28 листопада 2023 року, справа призначена до розгляду на 26 грудня 2023 року, однак рішення судом по суті спору ухвалено не було, у матеріалах справи відсутні відомості про причини відкладення судом розгляду цієї справи. Судом цю справу розглянуто понад встановлені процесуальним законом строки. Крім того, під час визначення судді

Бондара В.Я., як головуючого у справі, було допущено втручання в автоматизований розподіл справ та внесено недостовірні відомості до системи, оскільки не існувало підстав для повторного авторозподілу справи та заміни судді Косіциної В.В. з підстав її звільнення, що є недостовірною інформацією. Також при меншому навантаженні на інших суддів (Науменка А.В. та Чернявської Л.М), ця справа була розподілена саме судді Бондару В.Я.

Стосовно неправильного застосування судом норм матеріального права скаржниця зазначає, що відповідачкою до матеріалів справи не було надано доказів, які б підтверджували сплату нею авансу та гонорару. Участь позивачки під час представництва інтересів відповідачки в суді апеляційної інстанції відбулася за умовами угоди, а не додаткової угоди та окремий гонорар за участь в апеляційній інстанції не стягувався, справа була завершена, шляхом повернення позову без розгляду, провадження закрито, однак ОСОБА_2 не розрахувалася за весь обсяг виконаної роботи адвоката.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 січня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (28000 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вище вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що нею було виконано умови Додаткової угоди про надання правової допомоги ОСОБА_2 , оскільки в інтересах останньої нею було подано апеляційну скаргу та клопотання про передачу вказаної вище справи до іншого суду, за результатами розгляду якої позов ОСОБА_4 ухвалою суду було залишено без розгляду, тому відповідачка має сплатити на її користь гонорар у розмірі 28 000 грн, що складається з авансу 14 000 грн і гонорару 14 000 грн.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (Пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон).

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору (стаття 29 Закону).

За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України в їх системному зв`язку, сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості й можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це ("заборонено законом") або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою, за договором про надання юридичних послуг у формі представництва в суді, є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи в суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону)

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (стаття 19 Закону).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що за результатами розгляду цивільної справи №522/15149/19, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, при цьому Додатковою угодою укладеною сторонами 16 квітня 2020 року передбачено окрему оплату клієнтом на користь адвоката лише у двох випадках: ухвалення судом рішення на користь ОСОБА_2 та закриття провадження у справі. Оскільки, розгляд вказаної цивільної справи завершився залишенням позову ОСОБА_4 без розгляду, що не ототожнюється з закриттям провадження у справі, то результати передбачені Додатковою угодою для додаткової оплати не були досягнуті, отже позивачкою не надано суду доказів на підтвердження надання нею ОСОБА_2 правової допомоги за Додатковою угодою від 16 квітня 2020 року.

При цьому судом зауважено, що вказана вище додаткова угода заповнена рукописним текстом на надрукованому шаблоні, що вказує про те що, сторони домовилися про сплату авансу у розмірі 14000 грн ще до початку виконання цієї додаткової угоди, до гонорару включено ще 14000 грн, а також 3 % від загальної суми позову за умови, якщо справу буде вирішено на користь ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 грудня 2019 року сторони уклали угоду, б/н про надання ОСОБА_2 , адвокатом Шляпіною Л.М. правової допомоги у Приморському районному суді м. Одеси у справі про спадщину ( а.с. 32).

16 квітня 2020 року ОСОБА_2 та адвокат Шляпіна Л.М. уклали Додаткову угоду про надання правової допомоги, яка заповнена рукописним текстом на відповідному друкованому бланку, і містить підписи сторін (а.с. 4).

Відповідно до пункту 3 вказаної вище Додаткової угоди це доручення підлягає виконанню у Приморському районному суді м. Одеси у справі №522/15149/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Пунктом 4 передбачено, що гонорар адвоката становить 14 000 грн до початку, з відстрочкою його оплати. Аванс - 14 000 грн та 3% від загальної суми позову, що буде вирішено на користь ОСОБА_2 , де також зазначено про відстрочку сплати авансу до 31 серпня 2020 року.

Пунктом 5 угоди сторони визначили розмір компенсації витрат, пов`язаних з виконанням угоди 1000 грн кожна дія. У разі закриття по справі 14000 грн представницькі дії у суді після набрання законної сили ухвалою суду. Також вказано про відстрочку сплати гонорару до 01 жовтня 2020 року, разом 28000 грн.

На спростування підстав вказаного позову, відповідачкою також надано суду копію Додаткової угоди від 16 квітня 2020 року підписану сторонами, яка за своїм змістом не є ідентичною тієї, що надана позивачкою на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, зокрема у пункті 4 «Гонорар» відсутня вказівка про відстрочку гонорару та авансу до 31 серпня 2020 року. Також не зазначено і щодо сплати клієнтом коштів на користь адвоката у разі закриття провадження по вказаній вище справі, після набрання ухвалою суду законної сили, та відстрочку сплати гонорару до 01 жовтня 2020 року у розмірі 28000 грн (а.с. 62).

При цьому колегія суддів зауважує, що на аркуші справи 32, міститься ордер серії ОД №525103 про надання адвокатом Шляпіною Л.М. правової допомоги ОСОБА_2 на підставі договору від 16 грудня 2019 року у Приморському районному суді м. Одеси.

Однак у тексті угоди про надання правової допомоги від 16 грудня 2019 року укладеної між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Шляпіною Л.М., зазначено, що така надається у Приморському районному суду м. Одеса у справі про спадщину (а.с. 31-32).

Матеріали справи не містять копії укладеної між сторонами угоди від 16 грудня 2019 року про надання ОСОБА_2 адвокатом Шляпіною Л.М. правничої допомоги у справі №522/15149/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Разом з цим відповідачка не заперечує обставин щодо погодження надання їй позивачкою правової допомоги у вказаній вище справі за позовом ОСОБА_4 у Приморському районному суду м. Одеси.

02 лютого 2020 року адвокатом Шляпіною Л.М. виписано ордер щодо надання ОСОБА_2 правничої допомоги у Одеському апеляційному суді, серії ОД № 525118, однак без зазначення дати договору на підставі якого останній надається така допомога ( а.с. 31).

Інших доказів на підтвердження представництва інтересів ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду вказаної вище цивільної справи адвокатом Шляпіною Л.М. матеріали справи не містять, при цьому відповідачка заперечуючи проти позову вказувала, що не уповноважувала позивачку представляти її інтереси у Одеському апеляційному суді.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року у справі №522/15149/19 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про поділ майна подружжя та визнання права власності (а.с. 5-6).

На підтвердження підстав позову, ОСОБА_1 також було надано суду копію претензії від 14 жовтня 2020 року адресовану ОСОБА_2 щодо виконання останньою своїх зобов`язань по оплаті наданої адвокатом правової допомоги, за угодою від 16 квітня 2020 року у розмірі 28 000 грн.

Водночас позивачкою не надано суду доказів на підтвердження надіслання нею ОСОБА_6 вказаної вище претензії будь-яким засобом зв`язку (а.с. 7).

Щодо посилань позивачки про складення нею в інтересах клієнтки клопотання про передачу справи №522/15149/19 за підсудністю, поданого до Приморського районного суду м. Одеси (а.с.19-21), апеляційний суд зазначає, що це клопотання не було предметом судового розгляду, процесуальне рішення з цього питання судом не приймалося.

Отже позивачкою усупереч ст. ст. 12,81 ЦПК України, що є її процесуальним обов`язком не доведено обставин, якими обґрунтовується позов.

Іншими підставами з посиланням на відповідні докази, позовна заява не обґрунтована, при цьому суд керуючись засадами диспозитивності, розглядає справу виключно в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ( ч.1 ст. 13 ЦПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку тому, що Додатковою угодою про надання правової допомоги від 16 квітня 2020 року передбачено оплату клієнтом на користь адвоката гонорару лише у двох випадках, а саме у разі ухвалення судом рішення на користь ОСОБА_2 та закриття провадження по справі, проте ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Отже події, які обумовлювали виникнення у клієнта обов`язку сплатити на користь адвоката грошові кошти за надані правничі послуги не настали, оскільки прийняття судом процесуального рішення про залишення позову без розгляду (п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України) не є тотожним закриттю провадження у справі (ст. 255 ЦПК України), та ухвалення судом рішення на користь відповідачки ОСОБА_2 у справі №522/15149/19 за позовом

ОСОБА_4 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що Додаткова угода про надання правової допомоги від 16 квітня 2020 року не містять умов щодо форми розрахунку клієнта з адвокатом, зокрема у готівковій чи безготівковій формі, як і не передбачено конкретного виду документа, який видається адвокатом у разі сплати клієнтом грошових коштів у готівковій формі на підтвердження цієї обставини.

Аналіз змісту договору свідчить, що його умови не дозволяють визначити спосіб проведення розрахунку. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо форми проведення розрахунку, тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party)".

Також у разі не виконання умов договору, зокрема в частині не виконання обов`язку зі сплати обумовленого сторонами розміру гонорару, адвокат не була обмежена у праві відмовитися від виконання доручення, наданого їй відповідачкою, натомість як свідчать матеріали справи, скаржниця таке право не реалізувала.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у суді апеляційної інстанції позивачка діяла в інтересах ОСОБА_2 відповідно до умов угоди від 16 грудня 2019 року, а не Додаткової угоди спростовуються матеріалами справи які не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 уповноважила позивачку діяти в її інтересах під час апеляційного перегляду справи у Одеському апеляційному суді, оскільки відомості про це, як в угоді про надання правової допомоги від 16 грудня 2019 року, так і в Додатковій угоді про надання правової допомоги від 16 квітня 2020 року відсутні. Крім того такі обставини відповідачкою заперечуються.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що виразилось у розгляді судом цієї справи по суті понад встановлені нормами ЦПК України строки, а також відсутності у матеріалах справи відомостей щодо причин відкладення розгляду справи 26 грудня 2023 року на іншу дату, колегія суддів зауважує про таке.

Як убачається з матеріалів справи, провадження у цій справі ухвалою суду першої інстанції було відкрито 28 листопада 2023 року, справу призначено на 26 грудня 2023 року, оскаржуване рішення судом ухвалено 11 жовтня 2024 року.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є розумні строки розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися в контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів державної влади, а також важливість предмета спору для заявників (рішення від 06 лютого 2020 року у справі "Закутній проти України").

Колегія суддів, в аспекті зазначених критеріїв, виокремлених ЄСПЛ, а також виходячи з матеріалів справи та враховуючи поведінку сторін вважає, що строки розгляду цієї справи в суді першої інстанції відповідали критеріям розумної тривалості, з огляду на фактичні обставини цієї справи.

Відсутність у матеріалах справи довідки про причини відкладення судом розгляду справи 26 грудня 2023 року на іншу дату не є окремою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, відповідно до норм процесуального закону.

Щодо посилань скаржниці в якості доводів апеляційної скарги про те, що під час визначення у цій справі головуючого судді Бондара В.Я., було допущено втручання в автоматизований розподіл справ та внесено недостовірні відомості до системи, за обставин викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як убачається з протоколу автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2023 року для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Суворову О.В. (а.с. 10-11).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04 червня 2024 року №1708/0/15-24 звільнено ОСОБА_9 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 14 вересня 2024 року, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та згідно протоколу від 14 червня 2024 року визначено головуючого суддю Косіцину В.В. (а.с. 108-109).

У зв`язку з перебуванням судді Косіциної В.В. на відпочинку з перебуванням у відряджені у вихідний день на підставі наказу голови суду №63-в/тм/с від 10 червня 2024 року та з метою дотримання розумних строків розгляду справи призначено повторний автоматизований розподілу судової справи та згідно протоколу від 17 червня 2024 року визначено головуючого суддю Бондара В.Я. (а.с. 110-111).

Повторний автоматизований розподіл судових справ між суддями застосовується у випадках визначених законом, а також з метою заміни одного, декількох суддів, всього складу суду, збільшення складу суду в порядку, визначеному підпунктами 2.3.4, 2.3.23 цього Положення (пункт 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду).

Винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи (пункт 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду).

Отже, підставою для заміни судді Косіциної В.В. слугували об`єктивні обставини, з існуванням яких, законодавством передбачено здійснення повторного автоматизованого розподілу справи. Твердження скаржниці про те, що підставою для здійснення повторного авторозподілу справи слугувало звільненні судді ОСОБА_10 спростовується матеріалами справи.

Відповідно до протоколу судового засідання від 01 серпня 2024 року ( а.с. 140) представник позивачки, адвокат - Олейниченко О.М. (а.с. 140-141) приймала участь у розгляді справи, і не заявляла головуючому у справі відводу, з підстав наведених скаржницею в якості доводів апеляційної скарги.

У подальшому як безпосередньо позивачка ОСОБА_1 , так і її представники, не зверталися до суду із заявами про відвід головуючого, зокрема з підстав порушення порядку визначення судді для розгляду справи.

Отже матеріали справи не містять відомостей щодо заявлення стороною позивачки після визначення у цій справі головуючого судді Бондара В.Я., відводу з вказаних вище підстав.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову, з наведених в оскаржуваному рішенні підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права які б стали підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду, апеляційним судом не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова