Справа № 285/5168/24
провадження у справі № 2/0285/529/25
16 січня 2025 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
у складі: головуючої судді Михайловської А.В.,
за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,
сторони у справі:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (надалі ТОВ "Коллект Центр" ), представник позивача Ткаченко М.М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У жовтні 2024 року представник ТОВ Коллект Центр звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 2073349 від 06.04.2021 у розмірі 31 170,36 грн, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 028,50 грн та понесених витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.04.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладений електронний Договір позики № 2073349, відповідно до умов якого позика є короткостроковою у сумі 3 900,00 грн. Позика надається шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником. Договором позики було визначено проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Підписання такого Договору відповідач підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами позики. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику грошові кошти, а позичальник не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
29.12.2021 було укладено Договір № 29/12-2021, відповідно до якого ТОВ МАНІФОЮ відступило на користь ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ права вимоги за договорами до позичальників, в тому числі за Договором позики № 2073349.
10.03.2023 було укладено Договір № 10-03/2023, відповідно до якого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ відступило на користь позивача права вимоги за Договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 2073349.
Таким чином, у зв`язку з неповерненням грошових коштів первісному позикодавцеві відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за Договором № 2073349 від 06.04.2021 у загальному розмірі 56 187,30 грн, однак позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 31 170,36 грн, з яких 3 900,00 грн тіло кредиту, 27 270,36 грн - нараховані відсотки на день відступлення права вимоги.
10.10.2024 прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
05.12.2024 за клопотанням представника позивача про витребування доказів судом зобовязано АТ КБ «ПриватБанк» надати до 16.01.2025:
- інформацію чи видавалася ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжна картка № НОМЕР_2 ;
- докази зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 кредитних коштів у сумі 3 900,00 грн ОСОБА_1 за період із 06.04.2021 по 09.04.2021;
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_2 ;
- інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період з 06.04.2021 по 09.04.2021.
В судове засідання сторони не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В письмовій заяві представник позивача просив справу розглянути у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Заяв та клопотань не надходило.
Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд доходить наступного.
Судом встановлено, що 06.04.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладений електронний Договір позики № 2073349, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до останньої Додаткової угоди №4 та Графіку обов`язкових платежів до неї проценти за користування позикою було нараховано відповідачу у сумі 2 328,30 грн, а загальна заборгованість становила - 6 228,30 грн.
При цьому з Розрахунку заборгованості від 29.12.2021 вбачається, що відповідач частково сплачував позикодавцеві кошти, які було зараховано в рахунок сплати процентів.
29.12.2021 було укладено Договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до якого ТОВ МАНІФОЯ відступило на користь ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ права вимоги за договорами до позичальників, в тому числі за Договором №2073349, про що свідчить копія відповідного Договору факторингу та відповідний Реєстр боржників до нього.
10.03.2023 було укладено Договір № 10-03/2023, відповідно до якого ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ відступило на користь позивача права вимоги за Договорами до позичальників, в тому числі за Договором позики №2073349, про що свідчить копія відповідного Договору факторингу та відповідний Реєстр боржників до нього.
На підставі вище вказаного судом встановлено, що між первісним позикодавцем та відповідачем було укладено Договір позики, на виконання якого первісним позикодавцем було надано відповідачу грошові кошти (позику). Натомість відповідач не дотримався умов Договору позики та не повернув надані йому кошти та не сплатив у повному обсязі відповідні відсотки, що вбачається з відповідних розрахунків заборгованості. Доказів належного виконання взятих зобов`язань перед первісним позикодавцем чи позивачем, якому відступлено право вимоги, відповідачем суду не надано.
Вирішуючи спір, суд керується наступними правовими нормами.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушені відповідачем та підлягають відновленню судом.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За таких умов, з огляду на наявні у справі розрахунки заборгованості, взявши до уваги часткове погашення позики, погоджені сторонами строки позики відповідно до Договору позики та Додаткових угод до нього, суд вважає доведеною суму заборгованості відповідача перед позивачем, погоджену сторонами станом на 03.09.2021 згідно Додаткової угоди №4 до Договору позики, що складається з суми позики 3 900,00 грн та суми нарахованих процентів за користування позикою станом на відповідний день користування ( 30-й день) - 2328,30 грн, а всього до сплати 6 228,30 грн.
Решту суму заборгованості, суд вважає не доведеною, оскільки остання нарахована після спливу строків позики, визначених відповідним Договором позики та Додатковими угодами..
На підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором позики, однак в меншому розмірі ніж заявлено у позовній заяві, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного Договору позики, заборгованість не погашена у повному обсязі, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням часткового задоволення позовних вимог. Так розмір стягуваного судового збору відповідно до пропорційності задоволення позовних вимог становить 604,99 грн.
При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 9 000,00 грн є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.
У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у зменшеному розмірі у сумі 4 000 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат .
Керуючись ст. ст. 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 280 282, 284, 289, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість у розмірі 6 228 ( шість тисяч двісті двадцять вісім) грн 30 коп, витрати по сплаті судового збору у розмірі 604 ( шістсот чотири) грн 99 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 ( чотири тисячі) грн 00 коп.
В решті позовних вимог - відмовити
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційний розгляд справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Найменування сторін :
- відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 )
Дата складення повного судового рішення 21.01.2025.
Суддя А.В.Михайловська