РІШЕННЯ

іменем України

(повний текст)

14 січня 2025 рокуСправа №451/1369/24
Провадження № 2/451/33/25

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді - Патинок О.П.

секретар судового засідання - Ференс І.І.

Справа № 451/1369/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

з участю представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача Скопика А.М.

в с т а н о в и в:

Описова частина рішення: 01.10.2024 від представника позивача ОСОБА_1 Приймака В.О. через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В обгрунтування позовних вимог сторона позивача покликається на те, що 24.07.2022 ОСОБА_1 позичив в ОСОБА_4 6 000,00 доларів США та зобов`язався віддати дану суму коштів до 24.10.2022. 04.07.2023 ОСОБА_1 через інтернет-банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 в сумі: 64 867,00 грн та 04.07.2023 ОСОБА_1 через інтернет-банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в сумі: 64 867,00 грн. Станом на 04.07.2023 офіційний курс гривні щодо долара США становив: 1$ = 36,56 грн, тобто, ОСОБА_1 повернув борг в розмірі: 3 548,00 доларів США. В травні 2024 року, ОСОБА_1 повернув ОСОБА_4 частину боргу в розмірі: 2 000,00 доларів США. З огляду на зазначене вище, ОСОБА_1 вважав, що заборгованість перед ОСОБА_4 згідно розписки від 24.07.2022 погашена. Однак, 28.08.2024 позикодавець ОСОБА_4 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі: 4 000,00 доларів США основний борг та 221,36 доларів США 3 проценти річних. Заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 17.09.2024 по справі № 451/1186/24 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено повністю (станом на час розгляду справи № 451/1369/24 заочне рішення по справі за № 451/1186/24 скасоване). З огляду на зазначені обставини, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтересів змушений звертатись до суду із цим позовом про стягнення із відповідача безпідставно набутих грошових коштів. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі: 141 538,89 грн. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із розглядом справи в суді.

22.10.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, де сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Зокрема, вказує про те, що у позивача немає жодного порушеного права, а він-позивач здійснював перерахунок коштів добровільно і не з метою повернути позику згідно розписки, а з метою придбання товару у ОСОБА_6 . В підтвердження зазначеного надають переписку свідка ОСОБА_6 з телеграм каналу, де позивач переписується зі свідком та домовляється про оплату за товар, зі своєї сторони свідок скидає скріншоти товарів, водночас сторони домовляються про перевірку та сканування штрих-кодів товару. Позивач відписує свідку, що він перевірить товар і скине квитанції про оплату за товар згідно номерів банківських карт, які надав свідок, при цьому серед даних банківських карт були номери банківських карт відповідача, водночас сторони домовляються про наступні оплати. В подальшому товар було передано сестрі позивача ОСОБА_7 на місці її роботи, що знаходиться на АДРЕСА_1 , магазин автозапчастин «Автоаптека», даний товар було перевірено, а кошти сплачені, про що свідку в підтвердження було відправлено дані квитанції. Відтак, вважає, що дана обставина спростовує факт нібито оплати позивачем коштів в рахунок позики, оскільки такі квитанції про оплату він скидав спілкуючись про товар свідкові, а не самому відповідачу і в даній розмові чітко вбачається за що було перераховано кошти. Дані обставини, і сам факт того, що дані оплати не були одноразовими, при цьому такі оплати як з боку позивача так і з боку відповідача були не лише 04.07.2023, вказують на те, що між сторонами це був звичайний порядок ведення справ і сторони здійснювали свою діяльність не укладаючи при цьому цивільно-правових угод. Окрім цього, поведінку позивача можна визнати недобросовісною оскільки, він спочатку здійснював оплати за товар, повністю був згоден з умовами домовленостей, більш того, без укладення цивільно-правових угод приймав кошти у відповідача також за товар, який він продавав відповідачу, а пізніше змінив позицію і вимагає повернення виплат лише через відсутність письмово укладеного договору, в міру своєї образи через те, що згідно судового рішення повинен повернути позику. Відповідно до судової практики вказує, що поведінка позивача була визнана недобросовісною, оскільки він спочатку добровільно здійснював платежі, а потім змінив свою позицію та почав вимагати повернення коштів. Вказує, що перерахунок коштів без укладеної цивільно-правової угоди, сам по собі не є підставою для визнання майна коштів, безпідставно набутими. Звертає увагу суду, що призначення платежів, зазначених позивачем були переказ особистих коштів, а не повернення позики, що спростовує пояснення позивача.

29.10.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, де представник позивача вказує, що ОСОБА_1 дійсно перерахував кошти на користь ОСОБА_2 добровільно, проте не з метою купівлі товару у ОСОБА_6 , а з метою повернення позики перед ОСОБА_4 . Таким чином сторона позивача заперечує будь-яку купівлю товару в ОСОБА_6 . Надана до відзиву переписка ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в телеграм про начебто купівлю та оплату товару не є належним та достовірним доказом в розумінні ЦПК України та викликає сумніви у її достовірності. Також, відповідач як на підтвердження своєї позиції щодо відмови у задоволенні позову у відзиві вказує, що ОСОБА_1 квитанції про оплату скидав спілкуючись про товар свідкові ОСОБА_6 , а не самому відповідачу. Звертає увагу суду, що дане твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки із переписки позивача та відповідача від 04.07.2023 у «Вотсап» вбачається, що ОСОБА_1 надіслав квитанцію №M691-AEK0-804C-1177 від 04.07.2023 про оплату коштів в розмірі 64 867,00 грн саме ОСОБА_8 , а не ОСОБА_9 . Щодо твердження відповідача про недобросовісність поведінки позивача, вказує, що немає підстав вважати поведінку позивача недобросовісною, оскільки останній добровільно 04.07.2023 перерахував грошові кошти ОСОБА_2 в рахунок позики перед ОСОБА_4 , та вважав борг погашеним. Однак, в серпні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Саме звернення ОСОБА_4 до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, які ОСОБА_1 вважав повернутими стало підставою для звернення позивача до суду із позовом до ОСОБА_2 задля захисту своїх законних прав та інтересів. Отже, враховуючи, що позивач не здійснював оплату спірних грошових коштів за купівлю товару в ОСОБА_6 , а здійснив такі перекази в рахунок погашення позики перед ОСОБА_4 є всі підстави для задоволення позовних вимог.

05.11.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшли заперечення (на відповідь на відзив), де сторона відповідача вказує про те, що в своїй постанові від 21 червня 2023 року по справі №916/3027/21 Верховний суд зазначає: «Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Сторона відповідача просить суд оглянути безпосередньо в месенджерах переписки між позивачем та відповідачем, оскільки це надає можливість додатково перевірити автентичність зазначених ними переписок та підтверджує домовленості між сторонами. Окрім цього, твердження позивача про сплату коштів відповідачу в рахунок погашення боргу за розпискою перед третьою особою є безпідставними та нічим не обгрунтованими. Більш того, у вимозі про повернення коштів позивач зазначив: 04.07.2023 я ОСОБА_1 помилково перерахував на Ваш картковий рахунок через інтернет-банкінг свої особисті кошти в загальній сумі: 129 734, 00, однак вже в позовній заяві позивач заявив: «Згодом, ОСОБА_1 домовився разом із позикодавцем ОСОБА_4 , що поверне частину боргу згідно розписки від 24.07.2022 року…». Відтак, розмови між сторонами в месенджерах та свідчення свідків є важливими, оскільки надають змогу встановити, про що дійсно сторони домовлялись, оскільки твердження самого позивача про помилковий перерахунок коштів у вимозі про повернення коштів має розбіжність з тими ж самими твердженнями позивача в позовній заяві щодо обставин справи.

Заяви (клопотання) учасників справи

До позовної заяви долучено клопотання про витребування доказів, однак в підготовчому засіданні представник позивача просив таке клопотання не розглядати ( а.с. 26-27, 95).

05.11.2024 представником відповідача у запереченнях подано клопотання про витребування від обмінника Кашалот м. Львів, вул. Коперника, 10 деталі транзакцій:1)a6ad902428fe368c8a3078141af3d23fea29d8fdd4de702e976c3446400de3aa та 2) b5632fa8ecb41d3921bbbc3e1b1b64d8171aedc3a97b2e1f233c01968ddd3912, о 17:28 год. та 17:59 год., а саме, сторону, яка переказувала кошти на рахунок обмінника та сторону, яка отримала кошти за даними транзакціями.

13.11.2024 представник відповідача подав клопотання про долучення доказів (а.с.111-177).

Представник відповідача подав клопотання про допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с. 54).

Процесуальні дії у справі

02.10.2024 суддею Радехівського районного суду Львівської області постановлено ухвалу про залишення матеріалів позовної заяви без руху, 03.10.2024 представником позивача недоліки, які вказані в ухвалі усунуті.

03.10.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру №825159 надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача.

03.10.2024 суддею Радехівського районного суду Львівської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, дану справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

29.10.2024 в підготовчому засіданні за клопотанням представника позивача протокольно оголошено перерву до 14.11.2024.

14.11.2024 судом постановлено ухвалу про витребування за клопотанням представника відповідача від обмінника Кашалот м. Львів, вул. Коперника, 10 деталі транзакцій: 1) a6ad902428fe368c8a3078141af3d23fea29d8fdd4de702e976c3446400de3aa та 2) b5632fa8ecb41d3921bbbc3e1b1b64d8171aedc3a97b2e1f233c01968ddd3912, о 17:28 год. та 17:59 год., а саме, сторону, яка переказувала кошти на рахунок обмінника та сторону, яка отримала кошти за даними транзакціями.

20.11.2024 в підготовчому засіданні протокольно оголошено перерву до 09.12.2024 до 09 год. 00 хв. та направлено нагадування керівнику обмінника Кашалот щодо виконання ухвали суду від 14.11.2024.

28.11.2024 на виконання ухвали суду від 14.11.2024 керівником обмінника Кашалот надано відповідь.

09.12.2024 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.12.2024.

18.12.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.01.2025 за клопотанням представника відповідача.

09.01.2025 ухвалою судді відмовлено в задоволенні клопотання свідка ОСОБА_6 про його допит в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги представляє адвокат Приймак В.О.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , будучи присутнім в залі судових засідань в режимі відео конференції, просив розгляд справи здійснювати без участі позивача, позовну заяву підтримав в повному обсязі та дав аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити, оскільки ОСОБА_1 повернув борг в рахунок погашення розписки ОСОБА_4 , проте кошти перерахував за усною домовленістю ОСОБА_2 . Оскільки повернуті кошти ОСОБА_4 не зараховані ним як борг по розписці, тому звернулись до суду із позовом і просить стягнути із ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти. Пояснив, що в ОСОБА_12 з відповідачем ОСОБА_2 товариські відносини, тому він думав, що може повернути частину позики його батька саме йому, вважав за необхідне перерахувати кошти в сумі по 64 867,00 грн саме двома платежами, тому що так дозволяла платіжна система. Вказав на недостовірність долучених стороною відповідача роздруківок скріншотів з месенджерів, та неналежність до предмета спору показів свідків.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги представляє адвокат Крет О.І.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 будучи присутнім в залі судових засідань в режимі відеоконференції просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки у позивача немає жодного порушеного права, а ОСОБА_1 здійснював перерахунок коштів добровільно і не з метою повернути позику згідно розписки, а з метою придбання товару у ОСОБА_6 .. Між сторонами був звичайний порядок ведення справ і сторони здійснювали свою діяльність не укладаючи при цьому цивільно-правових угод. Кошти ОСОБА_1 дійсно перерахував 04.07.2023 двома платежами на два карткові рахунки відповідача.

Допитані кожен окремо в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що із позивачем ОСОБА_1 їх познайомив відповідач ОСОБА_2 близько трьох років тому. Вони ( свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) та відповідач ОСОБА_2 вирішили трішки підзаробити і на пропозицію відповідача вирішили придбати у позивача ОСОБА_1 наушники по гуртовій ціні близько 1100-1200 пар на загальну суму 13750 євро. Так, 14.11.2023 свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 передали позивачу на придбання наушників по 3 430 євро, а решту суми йому передав відповідач ОСОБА_2 , при цьому наголосивши останньому, що частину грошей передає готівкою, а частину грошей він (позивач) вже отримав в обміннику, на що ОСОБА_1 не заперечував; тобто сума 13 750 євро станом на 14.11.2023 повністю уся була передана ОСОБА_1 на придбання наушників. Через деякий час, позивач ОСОБА_1 наушники їм привіз, однак такі виявились браковані і до сьогоднішнього дня, останній їм не повернув грошей за оплачений ними бракований товар. Щодо перерахованих позивачем - відповідачу 04.07.2023 коштів на загальну суму 129 734 грн. нічого не можуть сказати, оскільки про такий їм нічого не відомо.

Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що згідно копії розписки від 24.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позичив в ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в сумі 6 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 24.10.2022 ( а.с. 9).

04.07.2023 ОСОБА_1 через інтернет-банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , в сумі: 64 867,00 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), призначення платежу: «переказ особистих коштів», що підтверджується квитанцією №ВР57-ЕТ89- 2926-2КНВ від 04.07.2023 (а.с.10).

04.07.2023 ОСОБА_1 через інтернет-банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_3 , в сумі: 64 867,00 грн (шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім гривень 00 копійок), призначення платежу: «переказ особистих коштів», що підтверджується квитанцією №М691-АЕК0- 804С-1177 від 04.07.2023 (а.с.11).

Як видно із копії заочного рішення Радехівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року по справі № 451/1186/24 провадження №2/451/419/24 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 4 000 доларів США та 221,36 доларів США 3 проценти річних. Сторони в судовому засіданні вказали, що долучене до справи рішення законної сили не набрало, оскільки скасоване (а.с.12-19).

Згідно вимоги про повернення коштів 23.09.2024 ОСОБА_1 відправив на адресу відповідача - ОСОБА_2 вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів, оскільки 04.07.2023 помилково перерахував ОСОБА_2 на картковий рахунок через інтернет-банкінг свої особисті кошти в загальній сумі: 129 734, 00 гривень (а.с.20-21;23).

Згідно додатку до вимоги - станом на 04.07.2023 офіційний курс гривні щодо долара США становив: 1$ = 36,56 гривень (а.с.22). Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 з врахуванням 3% річних та інфляції становить 141 538,89 грн, що підтверджується додатком №1 від 30.09.2024 (а.с.24-25).

Згідно відповіді керівника обмінника «CASHALOT» зазначені транзакції №1: a6ad902428fe368c8a3078141af3d23fea29d8fdd4de702e976c3446400de3aa та №2: b5632fa8ecb41d3921bbbc3e1b1b64d8171aedc3a97b2e1f233c01968ddd3912 можуть мати відношення до операцій ініційованих клієнтом, який контактував через месенджер «Telegram» під іменем «Yevhen Kozak». Проте, згідно вимог чинного законодавства, вони не здійснюють обов`язкову ідентифікацію осіб для операцій на суму, меншу ніж 400000, тому не можуть надати персональну інформацію про сторони, пов`язані з цими транзакціями (а.с.140).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 наголосила на тому, що слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування), як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку, із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

Долучені стороною відповідача та стороною позивача як додатки до відзиву та відповіді на відзив скріншоти листування месенджерів «Telegram та WhatsApp», та відеофайл формату «xspf», суд не може ідентифікувати, так як сторона позивача заперечує як факт достовірності таких, так і авторство повідомлень.

Тому, суд не може прийняти до уваги в якості належного та допустимого доказу, у розумінні приписів статей: 77,78 ЦПК України надані стороною відповідача, роздруківки скріншотів та оглянутий відеофайл, оскільки з даних роздруківок (а.с. 55, 60-78, 102) видно, що зміст таких документів не є захищеним від внесення правок, редагувань, тощо, а в суду відсутня можливість відповідної перевірки, та надання оцінки змісту листування. Крім того, із наданих стороною відповідача та стороною позивача фрагментів листувань не вбачається, що такі пов`язані із предметом спору.

Показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 встановлено, що між сторонами та іншими особами наявні недоговірні відносини, проте такі дані не відповідають вимогам належності до справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Як видно із наданих позивачем копій квитанцій № 220396 та № 239131 ОСОБА_1 через інтернет - банкінг (мобільний додаток «monobank») здійснив перерахунок особистих коштів 04.07.2023 в сумі по 64 867,00 грн (два платежі) на карткові рахунки ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).

Отже, позивач, покликаючись на укладення боргової розписки з ОСОБА_4 , та перерахунок коштів в рахунок погашення за розпискою ОСОБА_2 , просить суд стягнути із ОСОБА_2 , безпідставно збережені грошові кошти в порядку ст. 1212 ЦК України.

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про боргове зобов`язання, згідно розписки від 24.07.2022, саме перед ОСОБА_4 , здійснив переказ коштів відповідачу ОСОБА_2 , знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання та відсутній обов`язок з повернення коштів саме ОСОБА_2 , проте позивач добровільно сплачував кошти.

Верховний суд у Постанові від 17 квітня 2024 року справа № 127/12240/22 дійшов висновку, що суди не звернули уваги, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Таким чином, згідно встановлених обставин справи ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплачував кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач перераховував відповідачу кошти двома платежами на різні рахунки. У призначеннях платежу позивач зазначав, що призначенням платежу є «переказ особистих коштів», а не повернення позики. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти, внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем щодо укладення позики, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. Також, позивач у вимозі про повернення коштів до відповідача, зазначає про помилково перераховані коштів, а не в рахунок повернення позики тощо.

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 141 538,89 грн.

Наведений висновок узгоджується із згаданою вище правовою позицією Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2024 року по справі № 127/12240/22, яка була сформульована у справі за схожих обставин.

Розподіл судових витрат між сторонами

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на стороні позивача.

Резолютивна частина рішення:

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 211, 258, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса АДРЕСА_4 ;

Представник відповідача: Крет Олег Ігорович, РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складено 21.01.2025.

Головуючий суддяПатинок О. П.