РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2025 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.;

за участі: секретаря судового засідання Тарковської Ю.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом Басняка Юрія Юрійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ", до ОСОБА_1 , із участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

02.11.2022 року (в системі "Електронний суд") Басняк Ю.Ю. в інтересах ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, за вимогами якого просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" заборгованість в сумі 46904,00 грн за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.04.2021 року №1848300, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.04.2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено договір №1848300 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала позику в розмірі 14300 грн строком на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,90 %, шляхом переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . 20.10.2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" було укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог №3 від 17.12.2021 року. Зазначений кредитний договір була укладено відповідачем в електронному вигляді шляхом реєстрації останньої на веб-сайті в мережі Інтернет https://credit7.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором В414 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Загальна кількість календарних днів користування кредитом, з урахуванням авто пролонгації складає 120 календарних днів. Натомість позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала та кредитні кошти не повернула. Внаслідок допущених порушень у відповідача виникла заборгованість в загальній сумі 46904 грн, яка станом на 23.08.2021 року складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 14300 грн, заборгованості за відсотками в сумі 32604 грн. Позивач звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. для отримання виконавчого напису, проте рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.10.2022 року у справі №130/1681/22, визнано таким, що не підлягає виконанню вказаний виконавчий напис, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом (а.с.1-4).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.12.2022 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з довідок про доставку електронного листа (а.с.38-41) позивачу, його представнику, відповідачу та третій особі 15.12.2023 року за вказаними у позовній заяві електронними адресами доставлено ухвалу про відкриття провадження від 14.12.2023 року.

Разом з тим, клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву чи пояснень на позовну заяву відповідачем та третьою особою не подано.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.

Так, судом встановлено, що 26.04.2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 було укладено договір №1848300 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала позику в розмірі 14300 грн строком на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,90%, шляхом переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.7-12) та 20.10.2021 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" було укладено договір факторингу №1(а.с.17-19) й підписано реєстр прав вимог №3 від 17.12.2021 року включно щодо боржника ОСОБА_1 в межах суми оспорюваної заборгованості (а.с.6), в результаті чого позивач ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Відповідно до п.п.4.2.1 п.4.2 зазначеного Договору №1848300 про надання коштів на умовах споживчого кредиту сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Згідно п.п.4.2.2 п.4.2 даного Договору клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження Договору та строку користування кредитом з закінченням строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів.

Відповідно до п.п. 4.2.5 п.4.2 зазначеного Договору загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій).

З копій витягу із реєстру прав вимог №3 від 17.12.2021 року (а.с.6), графіку платежів до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1848300 (а.с.12), квитанції за сплату від 26.04.2021 року (а.с.13) та змісту позовної заяви (а.с.1-4) вбачається, що за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем в сумі 46904 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту в розмірі 14300 грн, боргу за відсотками в сумі 32604 грн.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір, на підставі положень якого оспорюються заявлені до стягнення грошові кошти, укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19, від 09.09.2020 року в справі №732/670/19, від 23.03.2020 року в справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19; від 16.12.2020 року в справі №561/77/19.

Відповідно до п.1,6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронна комерція відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.1,2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відтак, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікацій системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій сторонні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до положень ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.523 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, отримання якого також ні в який спосіб не заперечено відповідачем.

Про застосування позовної давності щодо спірних правовідносин або певної частини з них суду ніким із сторін у справі не заявлено.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання, позаяк нею не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Відтак суд приходить до висновку, що оспорювана заборгованість в розмірі 46904 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту в розмірі 14300 грн, боргу за відсотками в сумі 32604 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, узгоджуючись з положеннями матеріального права, тому позов підлягає задоволенню.

Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2481 грн (а.с.5), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи.

Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копії ордеру серії ВО № 1042765 від 02.11.2022 року (а.с.6 на звороті), договір №9/22 про надання правничої (правової допомоги) від 16.05.2022 року (а.с.16) та додаток №48 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №9/22 від 16.05.2022 року (а.с.14).

При цьому вказаним додатком №48 у відповідності до положень основного правочину визначено розмір гонорару адвоката в заявленій сумі 4000 грн, а також погоджено обсяг виконуваних ним робіт.

Тому з наслідком задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача також належить стягнути 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмірі якої є відповідним та пропорційним участі адвоката у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.207, 509, 526, 530, 612, 625, 626, 627, 628, 634, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056 ЦК України, ст.3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст.5, 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 81, 82, 89, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" (м.Київ, вул. Ризька, буд.73-Г, офіс 7/1, ) заборгованість за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.04.2021 року №1848300 в загальній сумі 46904 (сорок шість тисяч дев`ятсот чотири) гривні, а також 6481 (шість тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню судових витрат.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.