Справа №448/591/24 Головуючий у 1 інстанції:Білоус Ю.Б.
Провадження №22-ц/811/2534/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Псярук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області у складі судді Білоус Ю.Б. від 29 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Вказане рішення оскаржила Військова частина НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі просять рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значеннявідмовити.

Вважають рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначають, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 року №153 солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , де проходить на даний час військову службу. 08 серпня 2024 року солдат ОСОБА_1 звернувся із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з наявністю на його забезпеченні трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується відповідними документами. До рапорту разом з іншими документами було приєднано рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29.04.2024 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Вважають, що даним рішенням суд фактично вирішив питання про обов`язки військової частини НОМЕР_1 . Заявник звертаючись до суду, замовчав те, що встановлення факту, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей необхідне йому для звільнення з військової служби. За таких обставин заінтересованою особою слід було залучити військову частину НОМЕР_1 , оскільки на підставі оскаржуваного рішення у неї виникають певні обов`язки. Матеріали справи свідчать про те, що пасинки заявника мають рідного батька - ОСОБА_4 , який не був залучений до участі в справі, хоча заявлені вимоги безпосередньо стосуються його прав та обов`язків. Також не залучався відповідний орган опіки та піклування, оскільки питання стосується малолітніх дітей. Cудом першої інстанції не вказано мету встановлення юридичного факту, також в судовому рішенні не наведено жодного доказу, на підставі яких суд встановив цей факт. Звертають увагу суду на те, що Мостиський районний суд Львівської області ухвалив рішення з порушенням правил юрисдикції загальних судів, що є підставою для скасування рішення суду. Як вбачається з оскаржуваного рішення заявник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки про взяття на облік ВПО вбачається, що фактичне місце проживання заявника зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . За таких обставин, справа про встановлення юридичного факту підсудна Яворівському районному суду Львівської області або Перемишлянському районному суду Львівської області, тобто суду за місце проживання заявника на час звернення до суду. Зазначають, що для отримання правової підстави для звільнення заявника від військової служби необхідно довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 та здійснює утримання трьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_5 2010 р.н., ОСОБА_6 2014 р.н., біологічним батьком яких є ОСОБА_4 та спільна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Звертають увагу суду на те, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Натомість, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків лише за сукупності таких обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу. Вважають, що вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. З огляду на вище зазначене, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволенню не підлягає.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 8 Конституції України, ст. 3 СК України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , ст.ст. 4, 13, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 315-316, 319 ЦПК України, та задовольняючи заяву, - виходив з того, що ОСОБА_1 з 07.07.2018 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Новокодацьким районним у м. Дніпро відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області згідно свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 07.07.2018 року. Заявник ОСОБА_1 являється вітчимом для двох неповнолітніх дітей, які є у дружини від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Під час перебування у шлюбі із заявником, ОСОБА_2 , народила третю дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно відомостей посвідчення № НОМЕР_3 , виданого Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної ради у м. Дніпро, мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_1 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Термін дії посвідчення - до 22.12.2028 року. Батько дітей від попереднього шлюбу належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню дітей, що підтверджується довідкою наданою державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпро ПМУМЮ (м. Одеса) від 08.02.2024 р. за № 03-2/45936/3. Заявник ОСОБА_1 , будучи в статусі вітчима добровільно та на власний розсуд, фактично виконує обов`язки батька та належним чином забезпечує пасинків всім необхідним, опікується ними, фактично займається їх утриманням та вихованням з 2018 року. Заявник щомісячно отримує доходи, що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 06.03.2024 року. Дружина заявника не працює, а здійснює догляд за дітьми, її доходами згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 21.03.2024 року є лише соціальні виплати. Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право. Суд прийшов до переконання, що вимоги заявника є підставними в повній мірі та такими, що підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника для офіційного його підтвердження на законних підставах, не суперечить закону і ніяким чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, - відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими - не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У квітні 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , звернулася в суд з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила:

- встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , трьох неповнолітніх дітей, в тому числі синів дружини - ОСОБА_8 , які заявником на даний час не усиновлені.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 з 07.07.2018 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 . Заявник являється вітчимом для двох неповнолітніх дітей, які є у дружини від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Вказувала, що під час перебування у шлюбі із заявником, ОСОБА_2 , народила третю дитину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно відомостей посвідчення № НОМЕР_3 виданого Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної ради у м. Дніпро, мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_1 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Термін дії посвідчення - до 22.12.2028 року. Дітьми значаться: ОСОБА_9 2004 р.н., ОСОБА_5 2010 р.н., ОСОБА_6 2014 р.н., ОСОБА_7 2018 р.н. Зазначала, що особа яка є батьком дітей від попереднього шлюбу до тепер належним чином не виконував свої обов`язки по утриманню власних дітей, що підтверджується довідкою наданою державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпро ПМУМЮ (м. Одеса) від 08.02.2024 р №03-2/45936/3. Зі змісту наданої довідки вбачається, що стягувач аліментів ОСОБА_8 в користь неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 не отримувала аліменти з боржника ОСОБА_4 в період з 06.07.2023 року по 31.01.2024 року. Загальна сума заборгованості становить 42 283,33 грн. Стверджувала, що натомість заявник, будучи в статусі вітчима, добровільно та на власний розсуд, фактично виконував обов`язки батька та належним чином забезпечував пасинків всім необхідним, опікувався ними, фактично утримував та виховував з 2018 року. В свою чергу, діти називали заявника батьком та перебували на його повному матеріальному забезпеченні. Дружина заявника не працювала, а здійснювала догляд за дітьми, її доходами згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 21.03.2024 року є лише соціальні виплати. Таким чином, весь тягар утримання сім`ї був покладений на заявника. З огляду на викладене, просила суд ухвалити рішення, яким встановити, що її довіритель ОСОБА_1 мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.

Колегія суддів зазначає, що заявник просив встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, в тому числі і синів дружини - ОСОБА_8 , які заявником на даний час не усиновлені.

Відтак, заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, у якого на утриманні перебувають діти.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження факту перебування на утриманні в заявника трьох неповнолітніх дітей, необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав рідного батька обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є вітчимом для двох неповнолітніх дітей, які є у дружини від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Під час перебування у шлюбі із заявником, ОСОБА_2 , народила третю дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відомостей посвідчення № НОМЕР_3 , виданого Управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_1 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Термін дії посвідчення - до 22.12.2028 року.

Батько дітей від попереднього шлюбу належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню дітей, що підтверджується довідкою наданою державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУМЮ (м.Одеса) від 08.02.2024 р. за № 03-2/45936/3.

Заявник вказує, що будучи в статусі вітчима добровільно та на власний розсуд, фактично виконує обов`язки батька та належним чином забезпечує пасинків всім необхідним опікується ними, фактично займається їх утриманням та вихованням з 2018 року. Дружина заявника не працює, а здійснює догляд за дітьми, такої доходами згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 21.03.2024 року є лише соціальні виплати.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відтак, заявник просить встановити факт, що на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту матиме наслідки для прав та обов`язків рідного батька ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, пята сттатті 19 СК України) .

Доведення факту заявником перебування у нього на утриманні трьох дітей пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт перебування на утриманні дітей не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Відтак, подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє

у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, судове ж рішення підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення слідзалишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 січня 2025 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : Н.П.Крайник

М.М. Шандра