РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/3627/24

Провадження № 22-ц/4815/41/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , в/ч НОМЕР_1 про встановлення факту перебування дітей на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У своїй заяві просить встановити, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та двоє неповнолітніх дітей від попередніх двох шлюбів ОСОБА_2 : ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають на утриманні заявника ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду від 09 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що його дружина ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці по догляду за спільною дитиною ОСОБА_3 . Батько ОСОБА_4 ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 ОСОБА_5 аліментів не сплачують, участі в утриманні та вихованні дітей не беруть.

Відтак стверджує, що дружина та діти перебувають на його утриманні.

Встановлення такого факту необхідне для звільнення з військової служби, забезпечення інтересів багатодітної сім`ї, зокрема дітей, а також поширення на них соціальних пільг та гарантій передбачених Законом України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вважає, що місцевий суд не врахував передбаченого ст. 268 СК України обов`язку вітчима утримувати малолітніх дітей, якщо батьки не виконують своїх обов`язків. Крім того суд проігнорував докази проживання однією сім`єю та утримання дітей заявником, а відмова у задоволенні заяви не відповідає інтересам дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року заявник уклав шлюб з ОСОБА_2 . За час шлюбу у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім того, його дружина є матір`ю двох дітей від попередніх шлюбів: доньки ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

З акту обстеження умов проживання, складеного 26.04.2024 року Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області вбачається, що на вихованні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває троє малолітніх дітей. ОСОБА_1 утримує малолітніх дітей.

Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , діти ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі №536/1039/17 (пункт 17)).

Статтею 141 СК України закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами першою-четвертою статті 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 180 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 286 СК України)

З викладених норм вбачається, що в основу законодавства щодо дітей покладено принцип дотримання їх найкращих інтересів.

Обов`язок батьків виховувати і утримувати свою дитину презюмується як природний.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна чи піклувальника та має звужений обсяг прав і обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 звернула увагу, що юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Також дійшла висновку, що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Крім того вказали, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт утримання ним: спільної з ОСОБА_2 дитини - ОСОБА_3 та падчерки ОСОБА_5 , пасинка ОСОБА_4 .

Проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки як для самої ОСОБА_2 , так і для батька малолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_6 та батька малолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_5 , які взагалі не залучались у справу, хоча заявник фактично просить надати оцінку доказам їх ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є обставиною, яка підлягає доказуванню у сімейних спорах (позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та ін.).

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків в утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дітей за загальним правилом у позовному провадженні.

Керуючись ст. 294, 367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати до суду позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.