ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Чернівці Справа № 718/2745/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Лисака І.Н., Височанської Н.К., Литвинюк І.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кіцманської міської ради про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Оскаржуваним рішенням від 26.09.2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за позивачем право власності на будинок рибака літ.А, загальною площею 52,8 кв.м, сарай літ.Б, вбиральню літ.В, погріб літ.Пг, що розміщені на земельній ділянці водного фонду для риборозведення та сінокосіння, кадастровий номер :02:001:0135, площею 14,535 га, яка розташована на території Суховерхівської сільської ради (за межами населеного пункту) Чернівецького району Чернівецької області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Чернівецька обласна прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку та подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В подальшому, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 06 січня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2024 року, зазначені Чернівецькою обласною прокуратурою в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України. Надано строк для усунення вказаних у ній недоліків.

Зокрема, судом апеляційної інстанції зазначено, що з обґрунтувань апеляційної скарги вбачається, що апелянт визнає обізнаність про рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кіцманської міської ради про визнання права власності на майно не пізніше 29 листопада 2024 року, а з доданого до скарги листа Чернівецької обласної прокуратури №15-291ВИХ-24, який адресовано Кіцманській міській раді, вбачається, що вже 18.11.2024 року Чернівецька обласна прокуратура була обізнана про існування оскаржуваного рішення суду і могла вжити відповідних заходів щодо отримання належної копії та у встановлений процесуальний строк подати апеляційну скаргу.

Провадження №22-ц/822/151/25

Крім того, будь-яких переконливих пояснень та доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність істотних перешкод та труднощів, які унеможливлювали прокурора раніше довідатися про існування оскаржуваного судового рішення (починаючи з часу його ухвалення та/або надання загального доступу) та/або з часу обізнаності із судовим рішенням вжити заходи задля своєчасного вчинення процесуальних дій із звернення із апеляційною скаргою, - до суду апеляційної інстанції не надано.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху направлена у встановленому законом порядку в електронний кабінет апелянта та отримана Чернівецькою обласною прокуратурою 07.01.2025 року о 16:51:48 год, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного кабінету.

16.01.2025 року стороною апелянта направлено до суду апеляційної інстанції заяву про виправлення недоліків та обґрунтовано її наступним.

Наводить обставини, викладені в попередній заяві, та наголошує, що заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу на оскаржуване рішення не самостійно, а в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, яка участь у справі не приймала, судом про результати розгляду справи не повідомлялася і рішення їй не скеровувалося.

Зокрема стверджує про нові обставини, що з тексту самого рішення, яке 18.11.2024 року було виявлено шляхом моніторингу в ЄДРСР, без ознайомлення з матеріалами справи прокуратура не могла б встановити наявність порушення інтересів держави.

Вирішуючи питання про поновлення строку апелянту, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява №24465/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити у контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 15 січня 2020 року у справі №698/119/18 (пункт 21), від 18 березня 2020 року у справі №553/2759/18 (пункт 35), від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 80), від 15 лютого 2022 року у справі №910/6175/19 (пункт 7.45), від 20 липня 2022 року у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05 жовтня 2022 року у справах №923/199/21 (пункт 8.16) і №922/1830/19 (пункт 7.1)).

Так, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч.1 ст.352 ЦПК України).

За приписами ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України цього Кодексу (ст.354 ЦПК України).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», №11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України,» №17160/06 та №35548/06, § 34).

Як вже зазначалося в ухвалі суду від 06.01.2025 року з ЄДРСР та доданих до апеляційної скарги письмових доказів вбачається, що 26.09.2024 року Кіцманським районним судом Чернівецької області ухвалено оскаржуване рішення, а 27.09.2024 року забезпечено надання загального доступу до такого.

29.11.2024 року Кіцманським районним судом Чернівецької області надано Чернівецькій обласній прокуратурі доступ для ознайомлення з матеріалами справи в АСДС, однак згідно листа Чернівецької обласної прокуратури №15-291ВИХ-24, який адресовано Кіцманській міській раді, вбачається, що вже 18.11.2024 року Чернівецька обласна прокуратура була обізнана про існування оскаржуваного рішення суду.

До суду апеляційної інстанції Чернівецька обласна прокуратура звернулася 02.01.2025 року, тобто поза межами 30 денного строку, який сплив 18 грудня 2024 року.

Як на поважність інших причин пропуску апелянт повторно зазначає про відсутність у нього копії позовної заяви у вільному доступі, за якою ухвалено оскаржене рішення, до 09.12.2024 року, що, в свою чергу, позбавило його можливості визначити наявність порушення прав держави, а також те, що заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу на оскаржуване рішення не самостійно, а в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, яка участь у справі не приймала, судом про результати розгляду справи не повідомлялася і рішення їй не скеровувалося.

Що стосується вказаних доводів, то колегія суддів зазначає, що перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався з 19.11.2024 року та збігав 18.12.2024 року, а тому прокурор (апелянт) не навів переконливих обставин, які би встановлювали об`єктивну перешкоду органу прокуратори протягом 30 днів з часу ознайомлення з оскаржуваним рішенням визначитися з органом (колом осіб), в інтересах яких слід звернутися до суду, спрямовуючи апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, а тому судом такі доводи як такі, що незалежали від волі апелянта, не приймаються.

Не погоджується колегія також із доводами апелянта про надмірний формалізм, оскільки невжиття процесуальних прав прокурором після спливу строку на апеляційне оскарження з 18 грудня 2024 до 2 січня 2025 року, що становить 15 днів, не є формальним, отже не підпадає під поняття «надмірний формалізм».

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі К/9901/9914/18 (№808/3021/15) зазначено, що «…Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та не наведено нових достатніх обставин для поновлення вказаного строку, оскільки про наявність оскаржуваної постанови органу прокуратури стало відомо 25 квітня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, при цьому заява прокурора про ознайомлення зі справою датовано 28 квітня 2016 року, подана до суду 06 травня 2016 року, а з матеріалами справи заявник апеляційної скарги ознайомився лише 18 травня 2016 року. Відповідно, з часу коли прокурор дізнався про таку постанову суду та ознайомлення з матеріалами справи минув ні чим необґрунтований тривалий строк, що свідчить про недобросовісне використання заявником апеляційної скарги належними йому процесуальними правами. При цьому, прокурором не надано суду доказів неможливості ознайомлення з матеріалами справи чи отримання копії оскаржуваної постанови з часу виявлення цього рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 25 квітня 2016 року і до моменту ознайомлення зі справою - 18 травня 2016 року… З такими висновками апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду погодилася і вважала, що вони відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи».

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, №6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Так, згідно вимог п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що стороною апелянта Чернівецькою обласною прокуратурою не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2024 року а тому у суду відсутні достатні правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Керуючись ч.4 ст.357, п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними інші наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2024 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк