Справа №359/5380/24
Провадження №2-др/359/7/2025
10 січня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Семенюти О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Шила Ігоря Степановича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,
У судовому засіданні представник позивача Шило І.С. підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.
Представник відповідача Дузь Ю.М. заперечує проти задоволення заяви та посилається на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивач, не співмірна зі складністю справи, обсягом проведених адвокатом робіт. Крім того, надана представником позивача Шилом І.С. довідка не може бути доказом оплати послуг ОСОБА_3 .
Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов до таких висновків.
5 березня 2024 року ОСОБА_5 та адвокат Шило І.С. уклали договір про надання правової допомоги (а.с.244 т.1), в п.2.2.3 якого визначено, що замовник зобов`язується оплатити надання правової допомоги. 18 червня 2024 року ОСОБА_5 та адвокат Шило І.С. уклали додаткову угоду №3 до вказаного договору (а.с.247 т.1), за якою сторони погодили, що розмір гонорару за надання допомоги складає 6000 гривень за 1 годину надання правової допомоги, а за представництво інтересів замовника в судовому засіданні - 8000 гривень за 1 судове засідання / судодень.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 грудня 2024 року (а.с.229-233 т.1) позов ОСОБА_3 було задоволено: визнано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилом ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. В іншій постанові від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19 Верховний Суд наголосив на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents проти Латвії» (заява №58442/00) зазначено, що суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

24 грудня 2024 року ОСОБА_3 та адвокат Шило І.С. підписали акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 5 березня 2024 року (а.с.248 т.1), відповідно до якого адвокат Шило І.С. надав позивачу послуги в межах цивільної справи №359/5380/24 на загальну вартість 60000 гривень. Зі звіту (детального опису наданих послуг) про витрачений час на надання правової допомоги (а.с.249 т.1) вбачається, що адвокат Шило І.С. надав позивачу такі послуги: зустріч та консультація, вартість 12000 гривень; аналіз та збір доказів, вартість 12000 гривень; підготовка та подання позову, вартість 6000 гривень; ведення справи (підготовка клопотань), вартість 6000 гривень; участь у судових засіданнях 4 жовтня 2024 року, 21 листопада 2024 року, 23 грудня 2024 року, вартість 24000 гривень.

Встановлено, що пред`явлений ОСОБА_3 позов міститься на 10 аркушах, в справі не було подано відзиву, не витребовувались докази, не допитувались свідки та не призначалась експертиза. Було проведено чотири судових засідання, в трьох з яких брав участь представник позивача Шило І.С. Так, 4 жовтня 2024 року засідання тривало з 14 години 6 хвилин до 14 години 55 хвилин, 21 листопада 2024 року - з 15 години 53 хвилин до 16 години 26 хвилин, 23 грудня 2024 року - з 16 години 54 хвилин до 17 години 23 хвилин. Ці обставини підтверджуються протоколами судових засідань від 4 жовтня 2024 року, 21 листопада 2024 року, 23 грудня 2024 року (а.с.205-207, 210-214, 224-227 т.1). Тому враховуючи обсяг процесуальних заходів, вжитих представником позивача Шилом І.С., тривалість його участі у судових засіданнях, складність справи з урахуванням предмета доказування, а також дотримуючись критеріїв дійсності, необхідності, співмірності та розумності, з урахуванням заперечень представника відповідача Дузь Ю.М.щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат до 20000 гривень.

На підтвердження понесення ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу суду в розмірі 60000 гривень була надана довідка про оплату адвокатських послуг від 24 грудня 2024 року (а.с.250 т.1). Суд критично ставиться до вказаної довідки, оскільки документами, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги є квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи. Ці обставини свідчать про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу тільки мають бути сплачені позивачем адвокату Шилу І.С. Однак витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено. Такий висновок суду узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 1 вересня 2021 року у справі №178/1522/18, від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, від 3 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Зі змісту резолютивної частини рішення Бориспільського міськрайонного суду від 23 грудня 2024 року (а.с.233 т.1) вбачається, що питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогузалишилось не вирішеним.

З огляду на це суд висновує про те, що з метою усунення вказаного процесуального недоліку належить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень 00 копійок. Підстави для стягнення судових витрат в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні заяви в частині цієї вимоги представнику позивача Шилу І.С. слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень 00 копійок.

У задоволенні заяви в частині вимоги про стягнення судових витрат в більшому розмірі відмовити.

Повний текст додаткового рішення складений 20 січня 2025 року.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта