Провадження № 2-др/686/8/25
УХВАЛА

(про відмову у винесенні додаткового рішення)

15 січня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого - судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому заяву ОСОБА_1

про відшкодування витрат на правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, задоволено, по справі прийнято заочне рішення.

20.12.2024 представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Бейлик А.Б. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно з якою просить поновити строк на подання доказів витрат на правничу допомогу та ухвалити додаткове рішення у справі №686/20289/24 та стягнути на користь позивача з ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що під час розгляду в суді першої інстанції справи № 686/20289/24 позивач здійснив витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 20 000 грн.

Щодо строку подання доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представник позивача вказує, що про подання відповідних доказів у строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, позивач заявив безпосередньо у позовній заяві. Рішення по суті у цій справі було ухвалено 10.12.2024 заочно, тобто позивач не був присутній під час оголошення вступної та резолютивної частини, отже, йому не було відомо станом на 10.12.2024 року про те, що рішення прийнято. Копію такого рішення представник позивача отримав тільки 12.12.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд». Через це вважає, що наявні обґрунтовані підстави для поновлення позивачу строку на подання до суду доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції, оскільки причини пропуску такого строку є поважними та незалежними від позивача. Відтак, ця заява подається у межах п`ятиденного строку (17.12.2024 року), з моменту ознайомлення позивача із змістом рішення (13.12.2024 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 137 ЦПК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц).

Представник позивача на підтвердження стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 20 000 грн. надав: копії договору про надання правової допомоги від 17.07.2024; додатку №1 до договору від 17.07.2024 р., акту приймання-передачі від 16.12.2024 року, звіту про витрачений час та рахунок-фактуру.

Разом з тим, представником позивача у позові було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Також заявлено у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про наявність у нього витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ухвалено 10.12.2024, при цьому строк для подачі таких доказів закінчився 15.12.2024 включно, а враховуючи, що закінчення строку припадає на вихідний (15.12.2024 року це неділя), то у відповідності до ч. 3 ст. 124 ЦПК України останнім днем строку у даному випадку є перший після нього робочий день 16.12.2024.

Копію судового рішення представник позивача отримав 12.12.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд»

З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу подана 17.12.2024, шляхом направлення заяви поштовим відправленням, тобто зі спливом строків, передбачених положенням ст. 141 ЦПК України, оскільки, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк обраховується не з моменту отримання учасником справи копії повного судового рішення, а саме з моменту його ухвалення.

Аналогічна правова позиція щодо строків подачі доказів понесення судових витрат на правову допомогу викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №559/1605/18.

Згідно зі ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача був обізнаний про розгляд справи, 10.12.2024, оскільки через підсистему Електронни суд, 10.12.2024 року подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, та зазначив, що докази надання професійної правничої допомоги позивачу, будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі, а тому він мав можливість своєчасно здійснити процесуальну дію, строк якої обмежений законом, та надати заяву про ухвалення додаткового рішення у строк, встановлений ч. 8 ст. 142 ЦПК України.

Відповідно до загальних норм ЦПК України права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд, а також обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Таким чином, заявником пропущено п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення на подання заяви про розподіл судових витрат, а саме ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до п. п. 2 та 6 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIYA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Отже, позивач мав подати відповідну заяву щодо понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору, щодо прийняття якого 10.12.2024 року йому було відомо, так як він просив слухати справу у його відсутності та відповідно до положень ЦПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. А тому, суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що він не знав про прийняте 10.12.2024 року заочне рішення суду, у зв`язку із чим пропустив процесуальний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів, що підтверджують поважність причин пропуску на звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача не надав, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку із наведеним у суду відсутні підстави для поновлення такого строку.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що оскільки позивачем було порушено строк подання заяви про стягнення судових витрат з наданням доказів, які підтверджують їх розмір, а причини на які він посилається як на поважні для поновлення пропущеного строку, не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, - тому заява про поновлення строку на подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, не підлягає до задоволення, відтак в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, слід відмовити.

Відповідно до статті 270 цього Кодексу у разі відмови у задоволені розподілу судових витрат, суд постановляє ухвалу про відмову у постановленні додаткового рішення.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання щодо розподілу понесених витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя