ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Чернівці

справа № 725/8630/23

провадження №22-ц/822/61/ 25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 7 листопада 2024 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 24 серпня 2023 року о 09 год 52 хв. відповідачем передано касиру Банку через лоток касової кабіни готівку для обміну доларів на гривню і платіжну картку (чорного кольору) для її поповнення. Касиром було прийнято від клієнта готівку в сумі 10 000,00 доларів США (100 купюр номіналом 100 (сто) доларів США). Далі о 09:58 24.08.2023р. касир провела операцію через пос-термінал Банку на поповнення картки на суму валютно-обмінної операції. Однак, при наборі на пос-терміналі суми, яку необхідно було зарахувати на рахунок відповідача, касир замість 379 500,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), помилково ввела суму 3 795 000,00 грн. (три мільйона сімсот дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 коп.), тобто на 3 415 500,00 грн. (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) більше від суми, яку мав отримати відповідно до проведеної валюто-обмінної операції на рахунок ОСОБА_1 .

Таким чином, внаслідок помилки при вчиненні операції по зарахуванню коштів, отриманих ОСОБА_1 від обміну валюти, останньому на рахунок було зараховано коштів на 3 415 500 (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. більше, ніж передано позивачем, тоді як валюто-обмінна операція проведена і підтверджена на суму 379 500,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» кошти в загальній сумі 3 599 937,00 грн., з яких: 3 415 500 (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - кошти, отримані ОСОБА_1 без відповідної правової підстави; 184 437 (сто вісімдесят чотири тисячі чотириста тридцять сім) грн. 00 коп. пеня, нарахована згідно ч. 4 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 7 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» кошти в загальній сумі 3 599 937,00 грн., з яких: 3 415 500,00 коп. (Три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) - кошти, отримані ОСОБА_1 без відповідної правової підстави; 184 437,00 грн. (Сто вісімдесят чотири тисячі чотириста тридцять сім грн., 00коп.) пеня, нарахована згідно ч. 4 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги», а також 55 342,00 грн. судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 7 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у позові Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на те, що в матеріалах справи були відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні докази на підтвердження обсягу усіх платіжних, банківських операцій, що відбувалися 24.08.2023 року за ініціативою або на користь ОСОБА_1 у ТВБВ №10025/055 АТ «Ощадбанк».

Встановлення обставин помилковості перерахування відповідачу 3 795 000,00 грн. замість 379 500,00 грн. є неповним, адже кошти передані ОСОБА_1 для поповнення його банківського рахунку відповідають сумі коштів, що була на такий рахунок зарахована.

Вважає усі копії відеофайлів, що подані позивачем до суду, неналежними, недопустимими та недостовірними доказами, оскільки вони є лише фрагментами відеозаписів дійсних подій, їх підроблено адже у файли відеозаписів відбувались втручання, що підтверджується видаленими метаданими.

Апелянт посилається на те, що він має сумніви в належності, допустимості та достовірності наданого позивачем до суду разом з позовною заявою фрагменту відеозапису, на якому, за словами позивача, зафіксовано процес надання 24.08.2023 року платіжних послуг відповідачу. Відповідач кілька разів у письмових заявах, клопотаннях висловлювався про те, що: він має сумнів щодо відповідності поданої позивачем разом з позовною заявою копії електронного доказу (файлу відеозапису) оригіналу; наданий позивачем до суду фрагмент відеозапису є навмисно змінений, змонтований (підроблений) для спотворення обставин надання платіжних послуг відповідачу; наданий позивачем відеофрагмент не є оригіналом та повним відеозаписом подій.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача виникли зобов`язання з повернення безпідставного набутого майна позивачу, адже відповідач протиправно набув або зберігав майно, суперечить нормам матеріального права, адже відповідач, який є одночасно і платником, і отримувачем за операцію з поповнення готівковими коштами власного карткового рахунка, отримав указані кошти на свій картковий рахунок. Тобто відсутній факт набуття майна, адже грошові кошти відповідача внаслідок зарахування їх на картковий рахунок за посередництва АТ «Ощадбанк» змінили свою форму з готівкових на безготівкові. Майновий стан відповідача при цьому не змінився.

Висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача виникли зобов`язання з повернення безпідставного набутого майна позивачу, адже відбулося набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто позивача, суперечить нормам матеріального права, адже АТ «Ощадбанк» не перераховувало жодних власних коштів на рахунок відповідача. АТ «Ощадбанк» надавало відповідачу лише фінансову платіжну послугу із зарахування готівкових коштів відповідача на його рахунок.

Висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача виникли зобов`язання з повернення безпідставного набутого майна позивачу, адже була відсутня правова підстави для набуття та збереження майна відповідачем, суперечить нормам матеріального права, адже між позивачем та відповідачем існували договірні відносини на підставі ДКБО, а взаємини клієнта й банку як надавача платіжних послуг врегульовані, зокрема Цивільним кодексом України та Законом України «Про платіжні послуги.

Відтак, грошові кошти в сумі 3 795 000,00 грн. не набуті відповідачем без достатньої правової підстави, що виключає виникнення зобов`язання повернути позивачу зазначені грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України. Отже, ініційована відповідачем банківська операція є правомірною. Твердження позивача про помилкову операцію не підтверджено жодним банківським, первинним документом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подало відзив на апеляційну скаргу.

Просить у задоволенні апеляційної скарги. відмовити, рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 7 листопада 2024 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, 24.08.2023 року 0 09:52 клієнтом ОСОБА_1 передано касиру банку через лоток касової кабіни готівку (корінець банкнот іноземної валюти, а саме долари США) для обміну доларів на гривню і платіжну картку для її поповнення. Касир прийняла від клієнта корінець готівки номіналом 100 доларів США, порахувала на сортувальнику GFS-220-C, купюри, які викликали сумнів, додатково перевірила. Касиром було прийнято від клієнта готівку в сумі 10 000,00 доларів США (100 купюр номіналом 100 доларів США).

Згідно розпорядження на встановлення курсів купівлі і продажу іноземних валют в установах АТ «Ощадбанк» від 24.08.2023 №838, курс купівлі доларів США (код валюти 840 USD) дорівнював 37,95 гривень за 1 долар, з огляду на що сума операції, пов`язаної із обміном іноземної валюти на гривню, склала 379 500,00 (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень (операція завізована в 09:59 та оформлена документом квитанція на купівлю-продаж НАЛ ВАЛ №725 від 24.08.2023.

Далі о 09:58 24.08.2023 касир провела операцію через пос-термінал Банку на поповнення картки на суму валютно-обмінної операції.

При наборі на пос-терміналі суми, яку необхідно було зарахувати на рахунок Відповідача касиром, замість 379 500,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), помилково перераховано 3 795 000,00 грн. (три мільйона сімсот дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 коп.), тобто на 3 415 500,00 грн. (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) більше від суми, яку мав отримати на рахунок ОСОБА_1 .

В подальшому ОСОБА_1 , в цей же день 24.08.2023:

з 10:38 по 10:43 - знімає в АТМ (банкомат) 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень;

з 10:06 по 10:20 - витрачає на розрахунки через мережу інтернет (казино, букмекери) COSMOLOT.UA 319 800,00 (триста дев`ятнадцять тисяч вісімсот) гривень; з 10:30 по 13:12 - перераховує на довільні реквізити 2 149 000,00 (два мільйони сто сорок дев`ять тисяч) гривень; з 15:14 по 15:16 - перераховує кошти через UKR KYIV MOBILE BANKING в сумі 220 000,00 (двісті двадцять тисяч) гривень;

Листом №122.14-16/60550/2023 від 25.09.2023 Банк повідомив Відповідача про помилкову платіжну операції, обов`язок останнього повернути кошти та надав реквізити рахунку для зарахування коштів.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

На розгляд апеляційної скарги апелянт не з`явився, направивши заяву про відкладення розгляду.

Колегія суддів, керуючись положеннями ст. 263 ЦПК України, не вбачає підстав для цього, враховуючи, що Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року, справа N 361/8331/18, провадження N 61-22682св19 зазначив наступне : відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що апелянт був завчасно належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги, підстав для відкладення немає.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи, відповідно до положень 223 ЦПК України, є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно набуте майно без достатньої правової підстави, а саме грошові кошти, які підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правової підстави для набуття відповідачем та збереження ним коштів, відсутність будь-яких зобов`язальних правовідносини між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , які б слугували підставою для отримання останнім 24.08.2023 року від банку коштів в сумі 3 415 500 (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. Отже такі (кошти) набуті відповідачем без достатньої правової підстави та мають бути повернені АТ «Ощадбанк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Аналіз ст. 1212 ЦК України свідчить, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань (кондикційні зобов`язання) виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст.11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Натомість відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття, збереження майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, необхідною умовою застосовування положень глави 83 ЦК України до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Положення глави 83 ЦК України не містять буквальної вказівки, з якого моменту виникає кондикційне зобов`язання (зобов`язання повернути безпідставно отримане майно зокрема, кошти).

Тобто зобов`язання боржника з повернення кредитору безпідставно набутого майна (зокрема, грошових коштів) належить до зобов`язань, момент виникнення, а відповідно і строк виконання яких прямо в законі не встановлений.

Однак текстуальний аналіз приписів ст. 1212 ЦК України свідчить, що виникнення кондикційного зобов`язання (обов`язку з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна) законодавець у цій нормі пов`язує з настанням таких юридичних фактів, як: набуття або збереження майна за відсутності правової підстави, відпадіння правової підстави, на якій особа набула майно.

Ураховуючи наведене набуте, збережене особою майно може бути визначене як безпідставно набуте, збережене, а зобов`язання з набуття цього майна - кваліфіковане як кондикційне зобов`язання (зобов`язання з безпідставного збагачення):

- з моменту набуття, збереження особою майна за відсутності правової підстави (для майна, набутого без достатньої правової підстави) або

- з моменту відпадіння попередньої правової підстави набуття особою майна від потерпілого (для майна, первісно набутого за наявності правової підстави).

У справі, яка переглядається, встановлено наступне.

24.08.2023 року в 09:52 клієнтом ОСОБА_1 передано касиру банку через лоток касової кабіни готівку (корінець банкнот іноземної валюти, а саме долари США) для обміну доларів на гривню і платіжну картку для її поповнення. Касир прийняла від клієнта корінець готівки номіналом 100 доларів США, порахувала на сортувальнику GFS-220-C, купюри, які викликали сумнів, додатково перевірила. Касиром було прийнято від клієнта готівку в сумі 10 000,00 доларів США (100 купюр номіналом 100 доларів США).

Згідно розпорядження на встановлення курсів купівлі і продажу іноземних валют в установах АТ «Ощадбанк» від 24.08.2023 №838, курс купівлі доларів США (код валюти 840 USD) дорівнював 37,95 гривень за 1 долар, з огляду на що сума операції, пов`язаної із обміном іноземної валюти на гривню, склала 379 500,00 (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень (операція завізована в 09:59 та оформлена документом квитанція на купівлю-продаж НАЛ ВАЛ №725 від 24.08.2023.

Далі о 09:58 24.08.2023 касир провела операцію через пос-термінал Банку на поповнення картки на суму валютно-обмінної операції.

При наборі на пос-терміналі суми, яку необхідно було зарахувати на рахунок Відповідача касиром, замість 379 500,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), помилково перераховано 3 795 000,00 грн. (три мільйона сімсот дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 коп.), тобто на 3 415 500,00 грн. (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) більше від суми, яку мав отримати на рахунок ОСОБА_1 .

В подальшому ОСОБА_1 , в цей же день 24.08.2023 з 10:38 по 10:43 - знімає в АТМ (банкомат) 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень; з 10:06 по 10:20 - витрачає на розрахунки через мережу інтернет (казино, букмекери) COSMOLOT.UA 319 800,00 (триста дев`ятнадцять тисяч вісімсот) гривень; з 10:30 по 13:12 - перераховує на довільні реквізити 2 149 000,00 (два мільйони сто сорок дев`ять тисяч) гривень; з 15:14 по 15:16 - перераховує кошти через UKR KYIV MOBILE BANKING в сумі 220 000,00 (двісті двадцять тисяч) гривень;

Таким чином, установлено, що на рахунок відповідача ОСОБА_1 позивачем зараховано грошові кошти касиром, замість 379 500,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), помилково суму 3 795 000,00 грн. (три мільйона сімсот дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 коп.), тобто на 3 415 500,00 грн. (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) більше від суми, яку мав отримати відповідно до проведеної валюто-обмінної операції на рахунок ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що грошові кошти у розмірі 3 415 500,00 грн. (три мільйони чотириста п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) вважаються отриманими відповідачем безпідставно у розумінні ст.1212 ЦК України та є такими, що підлягають поверненню.

Згідно зі ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

Листом №122.14-16/60550/2023 від 25.09.2023 року банк повідомив відповідача про помилкову платіжну операції та обов`язок останнього повернути кошти та надав реквізити рахунку для зарахування коштів.

Однак відповідач жодним чином не відреагував.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» у разі порушення строку, встановленого ч. 1 цієї статті, неналежний отримувач зобов`язаний повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції та сплатити надавачу платіжних послуг пеню в розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день від дати завершення такої платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

Судом встановлено, що за період з 25.08.2023р. до 17.10.2023р. кошти в розмірі 3 415 500,00грн. відповідачем не повернуто, отже є підстави для стягнення пені в розмірі 184 437 грн. 00 коп. ( 3 415 500,00 x 0.1 x 54 : 100 ), нарахованої згідно ч. 4 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» за формулою : Пеня = С x РП x Д : 100, де С - сума неповернута неналежним отримувачем, РП - розмір пені, зазначений в ч. 4 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги», Д - кількість днів прострочення.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні докази на підтвердження позовних вимог позивача є безпідставними та спростовуються зазначеними вище доказами, які містяться в матеріалах справи та були належним чином досліджені судом.

Апелянт в апеляційній скарзі та у письмових заявах, клопотаннях посилався на те, що він має сумнів щодо відповідності поданої позивачем разом з позовною заявою копії електронного доказу (файлу відеозапису) оригіналу; наданий позивачем до суду фрагмент відеозапису є навмисно змінений, змонтований (підроблений) для спотворення обставин надання платіжних послуг відповідачу; наданий позивачем відеофрагмент не є оригіналом та повним відеозаписом подій.

Такі доводи були заявлені ним і під час розгляду справи судом першої інстанції, були предметом розгляду та оцінки судом.

За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Що стосується доводів апелянта щодо залишення позову без розгляду та щодо закриття провадження по справі, колегія вважає їх безпідставними, враховуючи наступне.

Апелянт, посилаючись на те, що спір між АТ «Ощадбанк» та ним має вирішуватися арбітром, яким є МПС MasterCard та вважає, що це є підставою для закриття провадження та залишення позову без розгляду.

Однак, відповідач не опротестував отримання ним коштів на свій рахунок, а відповідно до ч.5 ст.88 Закону України «Про платіжні послуги», спори між надавачем платіжних послуг та неналежним отримувачем щодо помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції розглядаються у судовому порядку. Крім того арбітражне врегулювання спору здійснюється між емітентом та еквайром, які є банківськими установами та юридичними особами, а не з клієнтом банку фізичною особою. АТ «Ощадбанк» є державним банком, а законодавством України заборонений розгляд спорів третейським судом, якщо однією із сторін спору є державна установа.

Зазначені клопотання про залишення позову без розгляду та закриття провадження були заявлені відповідачем в суді першої інстанції, за результатами розгляду яких, ухвалою суду від 21.03.2024 року було відмовлено у їх задоволенні. Ухвала не оскаржена.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відповідача, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 7 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 січня 2025 року.

Судді І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак

М.І. Кулянда