Номер провадження 2/754/825/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21.08.2021 року за адресою: м. Київ, перехрестя Великої кільцевої дороги та просп. Мінського, знаходячись перед регульованим перехрестям Великої кільцевої дороги та просп. Мінського зі сторони смт. Гостомель, сталась ДТП, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження: садна (без опису морфології) у ділянці тулуба та кінцівок, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень; закрита черепно-мозкова травма: садна та синці (без опису морфології) обличчя, у тому числі, у ділянці верхньої повіки справа; переломи (уламкового характеру) верхньої щелепи справа; виличної кістки справа (зі зміщенням уламків); нижньої та латеральної стінки орбіти (із розходженням уламків), які супроводжувалися розвитком емфіземи обличчя зліва, гемосинусу, струс головного мозку, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Внаслідок отриманих під час ДТП 21.08.2021 року тілесних ушкоджень він був госпіталізований до Дитячої клінічної лікарні № 7 Печерського району м. Києва, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.08.2021 року по 30.08.2021 року і де йому 25.08.2021 року було проведено операцію. Відповідно до вироку Оболонського районного суду міста Києва від 12.02.2024 року у справі № 756/14896/21 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Вирок набрав законної сили 14.03.2024 року.

Як зазначає позивач, до вчинення відповідачем ДТП 21.08.2021 року (кримінального правопорушення), він, будучи неповнолітньою особою, підлітком вів активний спосіб життя, професійно займався спортом і у 2018 році отримав звання кандидата у майстри спорту України з боксу, їздив на мотоциклі, що вбачається з доданого до позовної заяви копії вироку. Внаслідок вчинення відповідачем 21.08.2021 року кримінального правопорушення, окрім того, що йому було завдано ушкодження здоров`я (внаслідок проведеної 25.08.2021 операції позивачеві, зокрема, при оперативному втручанні було застосовано для відновлення функцій верхньої щелепи та виличної кістки справа титанову конструкцію, яка постійно залишиться у кістках черепа), він зазнав глибоких душевних, моральних страждань внаслідок неможливості в подальшому професійно займатись боксом і реалізуватись у професії тренера зі вказаного виду спорту. Крім того, він набув страху їздити на мотоциклі чи автомобілі, а також має емоційний дискомфорт при перетині перехресть, в тому числі і рухаючись пішохідним переходом як пішохід. Вказане спричинило також виникнення постійного пригніченого стану, нервозності, поганого сну.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію на відшкодування завданої відповідачем при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (кримінального правопорушення) 21.08.2021 моральної шкоди у розмірі 400 000 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 11.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.09.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування позовних вимог, зокрема експертних висновків судово-психологічної експертизи на встановлення факту моральних страждань та орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди, а також щодо неможливості в подальшому займатися спортом, а тим більше реалізовуватися в майбутньому як тренер. Також позивач не зазначає, які зміни відбулись в його житті після ДТП, чи здійснювався за потерпілим догляд з боку його родичів, через що він міг душевно хвилюватись, чи погіршились його нормальні життєві зв`язки і як саме, чи позначились його моральні переживання на стані здоров`я. Крім того, позивачем не зазначено, чи відшкодовувалась йому моральна шкода страховою компанією відповідача.

Також, представник відповідача при винесенні рішення просив врахувати ступінь тяжкості вчиненого відповідачем злочину, який не є тяжким, його характеризуючий матеріал, в тому числі наявність на утриманні малолітньої дитини, участь в АТО з 02.08.2014 року по 15.06.2015 року, наявність статусу постраждалого учасника «Революції Гідності», наявність захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини та таких, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, наявність нагород різного ступеня.

Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 21.08.2021 року в період часу з 23:10 по 23:28 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» (д.н.з. НОМЕР_1 ) (далі - автомобіль марки «VOLKSWAGEN»), за адресою: м. Київ, перехрестя Великої кільцевої дороги та просп. Мінського, знаходячись перед регульованим перехрестям Великої кільцевої дороги та просп. Мінського зі сторони смт. Гостомель, всупереч вимог пунктів 10.1. та 16.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 та введених у дію 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), розпочав виконувати маневр повороту ліворуч, не переконавшись перед цим, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та, повертаючи ліворуч на зелений сигнал основного світлофору, не надав дорогу транспортному засобу - мотоциклу марки «YAMAHA» моделі «MAJESTY 250» (д.н.з. НОМЕР_2 ) (далі - мотоцикл марки «YAMAHA») під керуванням водія - неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пасажиром - неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався прямо на зелений сигнал основного світлофору в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «YAMAHA» ОСОБА_4 отримав наступні тілесні ушкодження: садна (без опису морфології) у ділянці тулуба та кінцівок, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень; закрита черепно-мозкова травма: садна та синці (без опису морфології) обличчя, у тому числі, у ділянці верхньої повіки справа; переломи (уламкового характеру) верхньої щелепи справа; виличної кістки справа (зі зміщенням уламків); нижньої та латеральної стінки орбіти (із розходженням уламків), які супроводжувалися розвитком емфіземи обличчя зліва, гемосинусу, струс головного мозку, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вироком Оболонського районного суду м.Києва від 12.02.2024 року у справі № 756/14896/21 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

У даному кримінальному провадженні позивача ОСОБА_4 було визнано потерпілим.

Вищевказаним вироком судом було встановлено, що між допущеними обвинуваченим ОСОБА_2 порушеннями правил безпеки дорожнього руху та наслідками, що настали у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_4 є причинно-наслідковий зв`язок.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

З матеріалів справи також вбачається, що після ДТП позивач з 22.08.2021 року по 30.08.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Дитячій клінічній лікарні № 7 Печерського району м.Києва з діагнозами: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Травматичний перелом правого ВОК зі зміщенням. Садна обличчя, тулуба, кінцівок. Забій правого плечового суглоба, ділянки правого плеча. 25.08.2021 року проведена операція МОС правого ВОК, що підтверджується випискою з історії хвороби від 30.08.2021 року.

Згідно з ч.1, ч.7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2 цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди не розглядався.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 році). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, при розгляді справи суд з`ясовує:

наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача;

факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину;

зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач;

обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.05.2022 року у справі № 761/28949/17.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у постанові від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує обставини справи, вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, отримані позивачем тілесні ушкодження, які спричинили позивачу сильний фізичний біль та пов`язані з цим фізичні та душевні страждання, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні, зміни у звичному способі життя позивача.

Отже, з урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, суд, враховуючи характер та ступінь моральних страждань позивача, заподіяних ушкодженням ушкодженням здоров`я, враховуючи засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 10 000,00 грн.

При цьому суд виходить з того, що в момент ДТП позивачу було завдано фізичний біль, що завдало моральних страждань, а також з тривалості перебування позивача на стаціонарному лікуванні (8 днів), його виписки після лікування у задовільному стані, відсутності інших медичних документів щодо його стану здоров`я після перенесеного лікування.

Судом відхиляються твердження позивача в обґрунтування позовних вимог про те, що внаслідок проведеної 25.08.2021 року операції при оперативному втручанні було застосовано для відновлення функцій верхньої щелепи та виличної кістки справа титанову конструкцію, яка постійно залишиться у кістках черепа, оскільки вищенаведена виписка з історії хвороби вказаної інформації не містить, а інша медична документація відсутня. Крім того, з вказаної виписки вбачається, що позивача виписано у задовільному стані та надано рекомендації зі зняття швів та застосування проти рубцевої мазі «Контратубекс» на рубці протягом 6 місяців.

Жодних інших доказів щодо стану здоров`я позивача після вказаного лікування суду не надано.

Також, позивачем не підтверджено його посилання на те, що внаслідок ДТП він зазнав глибоких душевних, моральних страждань внаслідок неможливості в подальшому професійно займатись боксом і реалізуватись у професії тренера зі вказаного виду спорту. Так, надане позивачем посвідчення в кандидати в майстри спорту з боксу видано 25.03.2018 року. У справі відсутні будь-які належні докази, що на момент ДТП позивач продовжував професійно займатись спортом та внаслідок отриманих травм не може продовжувати таку діяльність.

Що ж стосується посилання позивача на погіршення його психоемоційного стану (набуття страху їздити на мотоциклі чи автомобілі, емоційний дискомфорт при перетині перехресть, в тому числі і рухаючись пішохідним переходом як пішохід, що спричинило виникнення постійного пригніченого стану, нервозності, поганого сну), то вони також не підтверджені наявними матеріалами справи. Із клопотаннями про призначення по справі судових експертиз, в тому числі і судово-психологічної, сторона позивача до суду не зверталась.

Вважаючи позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, суд відхиляє посилання сторони відповідача на зобов`язання страховика (МТСБУ) по відшкодуванню моральної шкоди у відповідності з чинним законодавством.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

Судом при визначенні розміру моральної шкоди також відхиляються посилання сторони відповідача на обставини, встановлені вироком суду, а саме: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину з огляду на положення ст. 12 КК України, який є нетяжким; особу обвинуваченого, котрий має середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонером, має інвалідність 2 групи внаслідок війни, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, формально посередньо характеризується за місцем проживання, раніше несудимий, те, що він у 1986 році служив в Афганістані, у період часу з 02.08.2014 по 15.06.2015 брав участь антитерористичній операції (бойових діях), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, має статус постраждалого учасника «Революції Гідності», його стан здоров`я, те, що він має захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини та такі, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зважив суд і на те, що обвинувачений ОСОБА_2 має нагороди різного ступеня: орден «За мужність» ІІІ ступеня відповідно до Указу Президента України від 20.07.2016 №306/2016; почесний нагрудний знак «За взірцевість у військовій службі» ІІІ ступеня відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України; нагрудний знак «За оборону Луганського аеропорту» від 30.05.2016 №151 Спілки учасників бойових дій в АТО «Побратими України»; знак народної пошани «За поранення» від 20.02.2016 №022 Всеукраїнської громадської організації «Спілка ветеранів та працівників силових структур України «Звитяга»; грамота ТВО командира військової частини (польова пошта НОМЕР_3 ). Зазначені обставини враховані судом при визначення покарання за вчинення кримінального правопорушення і жодним чином не звільняють відповідача від його обов`язку відшкодувати завдану ним позивачу шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відтак, суд вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданої позивачу, в сумі 10 000,00 грн. з підстав, що наведені вище.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини та докази, досліджені в судовому засіданні, та відповідає вимогам розумності і справедливості, є співмірним і доцільним у даному провадженні. Таким чином, враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у вище зазначеному обсязі.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 16 січня 2025 року.

Суддя: