ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/190/24

Головуючий у першій інстанції Тіщенко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/133/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особи, які подали апеляційні скарги: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (суддя Тіщенко Л.В.), ухвалене о 12 год. 32 хв. у сел. Талалаївка, повний текст рішення складено 27 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 147 025,14 грн. Позов мотивовано тим, що наказом Талалаївського районного суду Чернігівської області, виданим 20 липня 2018 року, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З дня досягнення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшою донькою повноліття аліменти на меншу доньку стягуються в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача. Заочним рішенням Талалаївського районного суду від 05 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дитину ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частин всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 20 вересня 2023 року і до закінчення навчання 3 червня 2025 року. Судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину перебуває на виконанні Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області. За доводами позивачки, ОСОБА_2 аліменти сплачував нерегулярно, в зв`язку з чим виникла заборгованість з 01 лютого 2020 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 147 025,14 грн. ОСОБА_1 вказує, що у неї виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань, розмір якої обраховано її представником у 1 038 696,39 грн, однак визначається нею у розмірі, яка дорівнює розміру заборгованості.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000 грн неустойки за прострочення сплати аліментів, 5440 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу, всього 105 440 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 999 грн 60 коп. Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем та його представником не надано доказів того, що ОСОБА_2 вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання аліментних зобов`язань, а заборгованість виникла через обставини, що не залежали від його волі. При визначенні розміру неустойки суд врахував, що відповідач є учасником бойових дій з серпня 2016 року, до початку повномасштабного вторгнення безпосередньо брав участь в антитерористичній організації на території Донецької та Луганської областей, на даний час проходить військову службу, а також врахував матеріальний стан ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що стягувачка навмисно з 2020 року не вчиняла жодних дієвих заходів щодо стягнення аліментів або повідомлення про необхідність примусового стягнення аліментів та вжиття заходів виконавцем про розшук боржника або притягнення до відповідальності. За доводами відповідача, суд не зазначив, за який період підлягає стягненню та нарахуванню пеня. ОСОБА_2 звертає увагу, що державним виконавцем постанови про накладення на нього штрафів не виносилися, тому вважає, що в його діях відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах. Вказує, що не мав можливості сплачувати аліменти в повному обсязі, виходячи з розміру отримуваних ним заробітних плат. Крім того, відповідач посилається на те, що суд не дав оцінки тому факту, що в поданому позивачкою фіскальному чеку на підтвердження начебто оплати послуг адвоката відсутня інформація, за що саме сплачено та по якій справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Позивачка вказує, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та підставою для застосування до ОСОБА_2 відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. За доводами ОСОБА_1 , саме по собі те, що відповідач є учасником бойових дій, перебував на військовій службі і на даний час проходить військову службу, не є достатньою підставою для зменшення розміру неустойки з 147 025,14 грн до 100 000 грн, оскільки доказів про погіршення матеріального становища у період виникнення прострочення сплати аліментів з лютого 2020 року по 09 квітня 2024 року матеріали справи не містять. Інших доказів скрутного матеріального стану, суттєвого ускладення життєвих умов і майнового становища у вказаний період відповідач суду першої інстанції не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача за безпідставністю. ОСОБА_1 вказує, що будь-яких доказів щодо сплати аліментів у період з 01 лютого 2020 року по 02 червня 2022 року за виключенням сум, вказаних у розрахунку заборгованості від 15 березня 2024 року, здійсненого головним державним виконавцем Обухівського ДВС, не надано. Відповідачу було достовірно відомо про стягнення з нього аліментів на утримання дітей і після припинення спільного проживання з ОСОБА_1 він сплачував аліменти без відкриття виконавчого провадження. Проте розмір аліментів не забезпечував мінімального прожиткового мінімуму дітей, тому позивачка була змушена 02 червня 2022 року звернутися до органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням судового наказу. За доводами ОСОБА_1 , посилання представника ОСОБА_2 на необізнаність відповідача із наявністю виконавчого провадження спростовуються заявою останнього від 15 серпня 2022 року, поданою ним до Срібнянського ВДВС. Також позивачка вказує, що матеріалами справи не підтверджено, що у відповідача був чи є такий матеріальний стан, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти в належному розмірі. Звертає увагу, що правильність поданого розрахунку пені зі сплати аліментів іншою стороною не спростовано, власного розрахунку не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 липня 2018 року Талалаївським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6 т.1).

Після досягнення старшою донькою повноліття ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і заочним рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дитину ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 20 вересня 2023 року і до закінчення навчання 30 червня 2025 року (а.с.7-8, т.1).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ткаченко Н.М. задоволено частково, рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2023 року скасовано; позов ОСОБА_2 задоволено частково; зобов`язано Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за аліментами на дітей у виконавчому провадженні №69147585, відкритому на підставі наказу №2-н/747/12/18 від 20 липня 2018 року, виключивши із розрахунку цієї заборгованості період з 11 липня 2018 року по 31 січня 2020 року; у задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.120-127 т.1).

У ході розгляду вищевказаної справи встановлено, і ці обставини в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, що судовий наказ Талалаївського районного суду пред`явлено ОСОБА_1 до виконання в липні 2021 року, він перебував на виконанні в Обухівському ВДВС. Судом встановлено, що сторони з 11 липня 2018 року до лютого 2020 року спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим неможливе стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за аліментами на дітей за період з 11 липня 2018 року по 31 січня 2020 року.

ОСОБА_1 25 травня 2022 року звернулася до Срібнянського ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №747/420/18 від 20 липня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с.2 т.2).

Постановою головного державного виконавця Срібнянського ВДВС від 02 червня 2022 року відкрито виконавче провадження (а.с.7 т.2).

15 серпня 2022 року ОСОБА_2 подав державному виконавцю заяву про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів і зменшення її розміру з урахуванням сплати ним коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 і доньки ОСОБА_3 , купівлю житлового будинку, придбання ноутбуку, поповнення мобільних рахунків ОСОБА_1 та дітей (а.с.14-15 т.2).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 11 липня 2018 року по серпень 2022 року заборгованість становить 115 264,45 грн (а.с.97-99 т.2).

28 вересня 2022 року головним державним виконавцем Срібнянського ВДВС у Прилуцькому районі були винесені постанови про: арешт коштів боржника, арешт майна боржника, розшук майна боржника, про передачу виконавчого документа до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зареєстрований на території Обухівського району (а.с.101-107 т.2).

Постановою головного державного виконавця Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області прийнято виконавче провадження (а.с.109-110 т.2).

05 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського ВДВС із заявою про видачу розрахунку заборгованості за несплату аліментів (а.с.124 т.2).

Згідно з розрахунком заборгованості з 11 липня 2018 року по 31 грудня 2022 року заборгованість становить 134 484,45 грн (а.с.126 т.2).

11 січня 2023 року головним державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області винесено постанови про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Повідомлено ОСОБА_2 про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с.128-139 т.2).

23 січня 2024 року до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області із заявою про видачу довідки-розрахунку про стягнення з нього аліментів звернувся ОСОБА_2 , надавши при цьому копію постанови Чернігівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, якою зобов`язано Обухівський ВДВС провести перерахунок заборгованості за аліментами, виключивши із розрахунку період з 11 липня 2018 року по 31 січня 2020 року (а.с.142-148 т.2).

17 лютого 2024 року ОСОБА_1 також подала до Обухівського ВДВС заяву про видачу їй довідки-розрахунку зі сплати аліментів боржником ОСОБА_2 (а.с.150 т.2).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 лютого 2020 року по 29 лютого 2024 року заборгованість становить 147 025,14 грн (а.с.152-153 т.2).

27 травня 2024 року головним державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які він отримує у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.164-165 т.2).

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

ОСОБА_2 не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, відповідно відсутні підстави для звільнення його від відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

Доводи відповідача, що позивачка не повідомляла його про необхідність сплати аліментів, є неспроможними, оскільки обов`язок сплачувати аліменти визначено положеннями статей 180, 181 СК України та існує незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження. Отже, в даному випадку питання конкретної дати відкриття виконавчого провадження не має вирішального значення для вирішення питання стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

При цьому вимоги ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 11 липня 2018 року по 31 січня 2020 року були задоволені постановою Чернігівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у зв`язку з тим, що сторони протягом вказаного часу спільно проживали, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки.

Відповідач не довів, що несплата аліментів у період з 01 лютого 2020 року по 02 лютого 2024 року пов`язана з незалежними від нього причинами.

Відсутність накладених на боржника штрафів, непритягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності за прострочення сплати аліментів, невизнання своєї вини у виникненні заборгованості і відсутність умислу на ухилення від сплати аліментів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів, встановленої ч.1 ст.196 СК України.

Не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_2 , що суд не конкретизував, за який саме період є підстави для нарахування пені, враховуючи, що судом встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 29 лютого 2024 року у відповідності до розрахунку державного виконавця, в якому зазначено конкретний період нарахування заборгованості з 01 лютого 2020 року по лютий 2024 року (включно).

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів складено державним виконавцем у відповідності до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень (додаток 15), у ньому зазначено підстави нарахування заборгованості, судове рішення, за яким стягуються аліменти (судовий наказ №747/420/18 від 23 липня 2018 року), а також період нарахування заборгованості. Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості зі сплати аліментів є неналежним доказом, як про то вказує в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що позовна заява не містить серію та номер паспорта позивачки, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі). ОСОБА_1 зазначила в позовній заяві свій реєстраційний номер облікової картки платника податків, що є достатнім. Крім того, позивачка до позовної заяви додала копію свого паспорта та копію картки фізичної особи-платника податків (а.с.17, 17 зворот т.1), що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що такі документи нею насправді не подавалися.

ОСОБА_1 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надала до суду першої інстанції Договір про надання правничої допомоги від 29 березня 2024 року та копію фіскального чека від 29 березня 2024 року (а.с.15, 16 т.1).

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 доручає, а адвокат Менько Д.Д. приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Пунктом 5 договору встановлено, що гонорар адвоката з урахуванням складності справи та виконуваних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, що має бути витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), визначається за домовленістю сторін у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн за участь в суді першої інстанції, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину надання адвокатом правничої допомоги, що становить 1460 грн за годину робочого часу.

Копію фіскального чека видано адвокатом Меньком Д.Д. про готівкову оплату правничої допомоги в цивільній справі у розмірі 8 000 грн. Вказаний фіскальний чек є належним доказом оплати позивачкою наданих їй послуг адвоката, оскільки оплату здійснено у той же день, коли укладено і договір про надання правничої допомоги, а сума оплати відповідає обумовленій у договорі. Відповідач не спростував факт надання ОСОБА_1 адвокатом Меньком Д.Д. правничої допомоги в даній справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2021 року у справі №160/12268/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог і стягнення судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, відсутні підстави для стягнення на його користь судових витрат, про які він просить в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Обчислюючи розмір неустойки (пені) за період із 01 лютого 2020 року по 09 квітня 2024 року, ОСОБА_1 виходила із суми заборгованості за аліментами, розрахованої державним виконавцем, яка станом на 29 лютого 2024 року становить 147 025, 14 грн.

Розрахунок пені здійснено позивачкою у відповідності до вищевказаної формули і відповідач його не спростував, свій розрахунок неустойки не навів.

Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 1 038 696,39 грн, проте з урахуванням положень ч.1 ст.196 СК України позивачка його визначила в розмірі 147 025, 14 грн.

Суд першої інстанції зменшив розмір неустойки до 100 000 грн, врахувавши матеріальний стан ОСОБА_2 .

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Так, частиною 2 статті 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач не надав доказів на підтвердження свого матеріального стану.

Той факт, що відповідач є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній організації на території Донецької та Луганської областей, на даний час проходить військову службу, жодним чином не підтверджує його матеріального стану і неможливості сплатити неустойку у визначеному розмірі.

Доказів про погіршення у період виникнення прострочення сплати аліментів матеріального стану ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки відповідач не надав достатніх, належних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі і стягненню з ОСОБА_2 неустойки у розмірі, заявленому позивачкою, - 147 025,14 грн.

Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в повному обсязі, а саме витрати на професійну правничу допомогу 8 000 грн.

Судовий збір у розмірі 1470 грн за розгляд справи судом першої інстанції належить стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а також 1816 грн 80 коп. за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2024 року змінити, виклавши абзаци 1-3 резолютивної частини в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 147 025 грн 14 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів, 8000 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу, всього 155 025 грн 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1470 грн.»

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн 80 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року.

Головуючий: Судді: