ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7436/23 Номер провадження 22-ц/814/316/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зогаля Олександра Миколайовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі АТ «Ощадбанк»), якому просив стягнути з відповідача 12600 грн. матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є клієнтом АТ «Ощадбанк».

27.09.2023 він на сайті оголошень «ОLХ» розмістив оголошення про продаж свого майна вартістю 1800 грн., а 29.09.2023 невідома особа засобами телефонного зв`язку повідомила про намір придбати товар.

Після спілкування з особою в мережі «Вайбер», він за її вказівкою переходив по запропонованим посиланнями в мережі Інтернет, вводив номер своєї картки кілька разів, а через декілька днів, а саме 02.10.2023 виявив списання зі своїх різних карткових рахунків 100 грн. та 12500 грн. відповідно, після чого звернувся до АТ «Ощадбанк» та заблокував картки.

Вказує, що не дивлячись на те, що списання з кредитних карток відбулось в сумі, яка перевищує встановленій банком ліміт, йому як клієнту не приходили сповіщення про використання коштів, у зв`язку з чим вважає такі дії відповідача протиправною бездіяльністю, яка свідчить про неналежне виконання банком своїх зобов`язань та є достатньою правовою підставою для відшкодування матеріальної шкоди.

З метою уникнути подальших нарахувань банком йому відсотків та інших штрафних санкцій, він був вимушений 28.11.2023 р. внести на свій картковий рахунок власні грошові кошти в розмірі 12500 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована безпідставністю вимог, оскільки позивачем, як клієнтом банку, не було доведено неправомірності дій останнього, які б могли бути розцінені як підстава для відшкодування матеріальної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Зогаль А.М. в інтересах позивача, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема вказує, що перерахування коштів було здійснено без згоди клієнта та належного повідомлення його про це, що свідчить про неналежне виконання взятих банком зобов`язань.

Вважає, що оскільки внаслідок шахрайських дій, шахраї змінили в системі «Ощадбанк» фінансовий номер позивача та зареєстрували його кабінет на змінений ними номер, то банк самовільно, без згоди клієнта змінив фінансовий номер клієнта та провів незаконні платежі.

У відповідності до норм ч. 3 ст. 1092 ЦК України банк несе відповідальність, якщо ним порушено правила розрахункових операцій, що спричинило помилковий переказ грошових коштів, а отже позивачу, як клієнту банку, мають бути повернуті безпідставно списані кошти.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.09.2013 р. між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №564314 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, відповідно до умов якого позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у національній валюті України на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та надана платіжна картка типу Маstеr Саrd Debit Standart.

В цей же день ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання №543417/220721 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), на підставі якої банком відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та видано банківську платіжну картку.

29.09.2023 в період часу з 20:06 год. до 21:18 год. через систему дистанційного обслуговування Mobile-банкінг «Ощад24/7» по рахункам ОСОБА_1 були здійснені операції з переказу коштів, а саме: по рахунку № НОМЕР_3 з переказу коштів на суму 12500 грн. на картку № НОМЕР_4 емітентом якої є АТ «А-Банк»; по рахунку № НОМЕР_2 з переказу коштів на суму 100 грн. на картку № НОМЕР_5 емітентом якої є «Таскомбанк».

В подальшому було з`ясовано, що з карткових рахунків, відкритих на позивача ОСОБА_1 операції з переказу грошових коштів на загальну суму 12600 грн, відбулись на ім`я отримувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вважаючи, що переказ вказаних коштів був ним не санкціонований та проведений банком без відповідного сповіщення, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про повернення коштів.

У зв`язку з чим просив стягнути з АТ «Ощадбанк» суми грошових коштів в розмірі 12600 грн (12500 грн + 100 грн), вказуючи, що не є ініціатором таких перекатів, операції з переказу коштів відбулися з вини халатних дій працівників банку, у зв`язку з чим йому завдано шкоди на вказану суму.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про його безпідставність, оскільки позивачем не було доведено факту неправомірності дій відповідача, а також встановлено недотримання позивачем як клієнтом банку заборони щодо розголошення третім особам реквізитів своєї банківської картки, яка є вразливої інформацією, що виключає правові підстави для покладення на банк відповідальності по відшкодуванню матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Обираючи способом захисту свого права стягнення з банківської установи 12600 грн. в якості матеріальної шкоди спричиненої несанкціонованим перерахуванням з його картки грошових коштів на користь третіх осіб, позивач посилався на неправомірні, халатні дії працівників банку, які внаслідок протиправної бездіяльності допустили незаконний переказ та не сповістили про зняття коштів з його рахунків.

Разом з цим, в ході розгляду справи, позивач зазначив, що дійсно 29.09.2023 тривалий час в телефонному режимі спілкувався з невідомою особою з приводу продажу належного йому товару та переходив по запропонованим потенційним покупцем посиланням в мережі Інтернет, вводячи при цьому номер своєї банківської картки.

Також суд встановив, що зазначені операції ініційовані позивачем через систему дистанційного обслуговування Mobile-банкінг «Ощад24/7», вхід до системи та операції з переказу коштів здійснені коректно, за наявності коду для реєстрації в мобільному додатку, з використанням фінансового телефону позивача та реквізитів облікового запису, які були відомі виключно позивачу, з використанням всіх реквізитів банківської картки, операції підтверджені за допомогою біометричної ідентифікації.

Зазначені обставини не були спростовані позивачем, позаяк ним не було доведено обставин, які б свідчили про протиправність дій відповідача при здійсненні переказів коштів з рахунків ОСОБА_1 на рахунки третіх осіб.

У відповідності до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з ч.ч.7-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року (далі - Положення № 705 від 5 листопада 2014 року), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Пунктом 9.15. Розділу ІХ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зазначено, що клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, СVV2/CVC2, строк дії, номер картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання логіна, пароля, карткового пароля несе виключно Клієнт

Відповідно до п. 17.5.2 ДКБО банк зобов`язується приймати до виконання та виконувати електронні розрахункові документи клієнта, підтверджені одноразовим цифровим паролем/біометрією, у тому числі по технології біометричної ідентифікації клієнта Touch ID/Face ID, оформлені та надані клієнтом відповідно до договору та/або законодавства.

Згідно з п.17.3.8 ДКБО наслідки операцій в Системі ДБО, здійснених з використанням Облікового запису Клієнта, відповідальність за такі операції несе особисто Клієнт, а не Банк.

За таких обставин, саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

За вказаних обставин, судом першої інстанції був зроблений вірний висновок, що саме дії клієнта банку ОСОБА_1 у вигляді надання невідомим особам вразливої інформації щодо своєї платіжної картки (сповіщення її повного номеру), яка уможливлює ініціювання платіжних операцій, сприяли перерахуванню коштів з його карткових рахунків на рахунки третіх осіб.

Одночасно вбачається, що позивачем не було дотримано вимоги закону щодо невідкладності сповіщення про несанкціоновані платіжні операції з огляду на те, що останні мали місце 29 вересня 2023 року, а про їх здійснення він повідомив банк лише 02.10.2023.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для покладання відповідальності на відповідача по відшкодуванню користувачу банківських послуг ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не місять вказівки на обставини, які б свідчили про їх помилковість.

Так, самим апелянтом наголошується на тому, що в ході тривалого спілкування з потенційним покупцем, позивач за вказівкою останнього сповістив свій повний номер картки та перейшов на відповідне посилання на платформі «Безпечна оплата/доставка ОЛХ», чого було достатньо для здійснення третіми особами несанкціонованого переказу коштів з рахунків позивача.

Наведені обставини свідчать про те, що позивачем не було дотримано вимоги п. 9.15. Розділу ІХ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно до якого клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, СVV2/CVC2, строк дії, номер картки тощо.

Крім того, доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування висновків суду про відсутність вини відповідача при забезпеченні виконання розпорядження клієнта ОСОБА_1 про перерахування грошових коштів з його рахунку на рахунки інших осіб.

У зв`язку з чим не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що банк здійснив перерахування коштів з карткових рахунків позивача без згоди клієнта та без повідомлення його про вчинення таких дій.

Так, згідно положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

В даному випадку, суд вірно констатував, що зазначені операції були зініційовано позивачем 29.09.2023, а відповідач як банківська установа мав зобов`язання перед останнім виконати покладені на нього ст. 1066 ЦК України обов`язки та забезпечити виконання його розпоряджень, не маючи при цьому повноважень контролювати операції та напрямки використання грошових коштів та відповідно встановлювати обмеження права клієнта розпоряджатись ними.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зогаля Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 січня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Чумак