Провадження № 2-о/686/44/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Продана Б.Г., за участі секретаря судового засідання Боднар А.П., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну

справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи -

ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Хмельницької міської ради

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданої заяви, зазначив, що 26.06.2024 року між ним та ОСОБА_3 розірвано шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки з січня 2024 року ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини, то заявник самостійно здійснює виховання доньки. Відповідно до судового наказу, з матері на користь батька стягуються аліменти на утримання ОСОБА_6 , 2020 р.н. А тому, з метою захисту та реалізації законних інтересів дитини та прав заявника як батька, та для вирішення питання щодо проходження останнім військової служби у ЗСУ, - просить задоволити заяву та встановити факт самостійного виховання доньки.

Ухвалою від 17.05.2024 року відкрито провадження та призначено судове засідання.

05.09.2024 року від заінтересованої особи надійшла заява, вказує, що донька дійсно проживає з батьком та перебуває на його утриманні, а тому не заперечує проти задоволення заяви.

В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, вказала, що зараз проживає окремо від доньки, в селі, оскільки здійснює догляд за своєю бабусею літнього віку, а дитина не хоче проживати в селі, тому проживає з батьком. На утримання доньки вона сплачує аліменти та періодично відвідує ОСОБА_7 .

Від представника заінтересованої особи надійшли письмові пояснення по справі, вказує, що ОСОБА_3 не позбавлялась батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_6 , 2020 р.н., а тому не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з дитиною та не звільняється від виконання батьківських обов`язків. При вирішенні справи покладається на думку суду з урахуванням якнайкращих інтересів дитини.

Заслухавши заявника, його представника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.06.2024 року по справі № 686/15709/24 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано.

Від вказаного шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Судовим наказом від 17.06.2024 року у справі №686/15735/24 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади та довідки про фактичне місце проживання, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає там разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до копій наданих документів, між батьками укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом із батьком, згідно довідки закладу дошкільної освіти №2 «Соколятко», батько здійснює догляд за дитиною, відвідує батьківські збори, заходи в закладі дошкільної освіти; водить доньку на заняття з хореографії. Згідно довідки КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ХМР, ОСОБА_1 відвідує лікаря разом із дитиною, приводить на вакцинації та піклується про її здоров`я.

Суд зазначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18).

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує свою доньку.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Так, ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком необхідно встановити юридичний факт або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

ОСОБА_1 у поданій заяві зазначає, що дитина проживає разом із ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні, так як шлюб із матір`ю ОСОБА_6 розірвано.

Такі твердження, в силу ст. 141 СК України, суд оцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. А надання ОСОБА_1 доказів про те, що він відвідує батьківські збори та приводить доньку до лікаря, не підтверджують факт одноособового виховання та утримання дитини.

Разом з цим заявником не подано до суду документів, які б підтверджували існування у нього складнощів через відсутність установлення факту самостійного виховання дитини, і взагалі, такі факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу, а визнання зави ОСОБА_3 про встановлення такого факту, суд також оцінює критично.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом із тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Зважаючи на те, що заявник не довів, що матір малолітньої дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї дитини, що у нього виникають складнощі щодо вирішення питання про проходження ним військової служби у ЗСУ, викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення вимога, є необґрунтованою та доказово не підтверджена.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 211, 223, 258, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи -

ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про

встановлення факту самостійного виховання та уримання батьком малолітньої доньки

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду

Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення

суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.01.2025 року.

Суддя:

Заявник: ОСОБА_1 .

АДРЕСА_2 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_3 .

АДРЕСА_3 .

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької

міської ради. М. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя 3.