Справа № 167/1153/24
Номер провадження 2/167/25/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 січня 2025 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.А. Ващук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утриманнян малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

11.11.2024 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитини ОСОБА_3 .

07.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано, згоди щодо розміру аліментів не досягнуто, що стало підставою для звернення з даним позом в суд.

Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 196 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 15).

13.11.2024 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з ЄДДР про місце реєстрації сторін (ас 16, 17), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27, частини 1 статті 28 ЦПК України.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15.11.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 12.12.2024 року (ас 18-19), який ухвалою суду від 12.12.2024 року відкладено на 23.12.2024 року (ас 27-28), який ухвалою суду від 23.12.2024 року відкладено на 15.01.2025 року (ас 36-37).

Позивач в судове засідання не з`явилася, але 12.12.2024 року подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 25).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча судом вживалися заходи щодо вчасного і належного його повідомлення про день, час і місце розгляду справи (ас 24, 34, 42). Також відповідач був повідомлений про день, час і місце розгляду справи шляхом розміщення судового оголошення на офіційному сайті судової влади України (ас 33, 38). Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений ухвалою суду строк не подав.

Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно частини 11 статті 128, частини 10 статті 130, частини 1 статті 223, частини 1 статті 279 ЦПК України, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття рішення у цій справі є 15.01.2025 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд установив таке.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2013 року по 07.08.2020 року і від спільного подружнього життя у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні та вихованні, навчається в 5 класі ОЗЗСО «Ліцей с. Копачівка».

Позивач працює вчителем хімії в ОЗЗСО «Ліцей с. Копачівка» і її середньомісячний дохід за 2024 рік становить 14 897, 89 гривень.

Дані обставини підтверджуються: копією паспорта позивача (ас 4), свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (ас 5), рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 23.06.2020 року у справі № 167/546/20 (ас 6), довідкою ОЗЗСО «Ліцей с. Копачівка» від 08.11.2024 року (ас 8), довідкою Копачівської сільської ради № 715 від 08.11.2024 року (ас 9), довідкою Копачівської сільської ради від 08.11.2024 року (ас 10), довідкою Копачівської сільської ради від 08.11.2024 року (ас 11), довідкою ОЗЗСО «Ліцей с. Копачівка» № 178 від 08.11.2024 року (ас 12), довідкою ОЗЗСО «Ліцей с. Копачівка» № 179 від 08.11.2024 року (ас 13).

Судом установлено, що рівень доходів позивача не дає їй можливості самостійно утримувати малолітньої дитини на належному рівні, а сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні доньки, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу.

Відповідач твердження позивача про те, що він ніяким чином не бере участі в її утриманні, не заперечив і не спростував, хоча суд надав йому таку можливість у встановленому ЦПК України порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, а саме: наявність у сторін малолітньої дитини, яка перебуває на утриманні позивача, дохід якої не дозволяє їй забезпечити належний матеріальний рівень її життєдіяльності, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі.

Також, згідно абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача.

З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки він не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не долучив докази на підтвердження свого матеріального стану, документально не підтвердив види та розміри своїх доходів.

За таких обставин суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3 196 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3 196 гривні.

Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, і визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє, на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків немає, а також те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині визначення розміру твердої грошової суми, яка підлягає стягненню з відповідача щомісячно на дитину, є таким, що підлягають до задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 196 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним та обтяжливим для відповідача, і є достатнім для забезпечення розумних потреб малолітньої дитини та відповідає принципу рівноправності обов`язків обох батьків по утриманню малолітньої дитини.

На підставі частини 1 статті 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, згідно пункту 3 частини1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 274-279, 280-283, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утриманнян малолітньої дитини задовольнити .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 196 (три тисячі сто дев`яносто шість) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 (п"ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 15.01.2025 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька