КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/1542/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1347/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

розглянувши упорядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кириченка В.І.,-

встановив:

У жовтні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 188 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 23 188 грн 00 коп. станом на 23 жовтня 2023 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року названий позов задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором № 3-1 від 07 березня 2021 року станом на 23 жовтня 2023 року у розмірі 14 388 грн 00 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом за період з 07 березня 2021 року по 06 квітня 2021 року (включно)у розмірі 2 388 грн 00 коп.; відсотки за порушення грошового зобов`язання за період з 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року (включно) у розмірі 8 000 грн 00 коп.; сплачений судовий збір у розмірі 1 664 грн 08 коп.; витрати на правову допомогу у розмірі 5 580 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині стягнення відсотків за порушення грошового зобов`язанняза період із 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року та витрат на правничу допомогу, та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» просить залишити рішення суду від 30 квітня 2024 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності порушення відповідачем умов кредитного договору. Враховуючи розмір заборгованості по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції зменшив розмір відсотків за порушення грошового зобов`язання за період з 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року до 8 000 грн 00 коп.

Стягуючи із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» витрат на правничу допомогу, суд першої виходив із критерію співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 07 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем укладенокредитний договір № 3-1.

ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 000 грн 00 коп., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3, 5 % від суми залишку несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

17 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 3-1 від 07 березня 2021 року перейшло до позивача.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Станом на 23 жовтня2023 року загальна сума заборгованості становить 23 188грн 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 000 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками за період із 07 березня 2021 року по 06 квітня 2021 року у розмірі 2 388 грн 00 коп.; заборгованість нарахованими відсотками за період із 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року у розмірі 16 800 грн 00 коп. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» зазначило, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору № 3-1.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду від 30 квітня 2023 року оскаржується в частині стягнення із ОСОБА_1 відсотків за порушення грошового зобов`язанняза період із 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року та витрат на правничу допомогу.

Так, згіднодо п. 1.2. кредитного договору, сторони погодили відсотки за користування кредитом в розмірі 1, 99 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. кредитного договору становить 30 днів.

Відповідно до п.п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

За п. 3.3. кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3, 5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору. Сторони домовились, що процента ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Підписавши кредитний договорів, ОСОБА_1 погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація».

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 23 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за відсотками за порушення грошового зобов`язання за період із 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року у розмірі 16 800 грн 00 коп. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення відсотків позивачзазначає, що ОСОБА_1 при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування у тому числі щодо сплати процентів.

За ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем укладено кредитний договір 07 березня 2021 року строком на 30 днів.

Враховуючи доведеність невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року.

Окрім того, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру заборгованості за відсотками за порушення грошового зобов`язання за період з 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року із 16 800 грн 00 коп. до 8 000 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що передбачені п. 3.3. кредитного договору відсотки є пенею, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаним пунктом передбачено, що процента ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до наданого ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» розрахунку заборгованості, товариство не нараховувало штраф та пеню за не виконання зобов`язання відповідачем.

Представником апелянта помилкового ототожнено поняття відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що регулюються ст. 625 ЦК України та компенсації (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором.

Так, в позовні заяві ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» просило стягнути із ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, «Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію: договору № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року; акту приймання-передачі наданих послуг № 140 від 11 липня 2023 року; платіжної інструкції від 28 липня 2023 року.

В акті приймання-передачі наданих послуг № 140 від 11 липня 2023 року зазначено:

- підготовка позовної заяви -8 000 грн 00 коп.;

- складання адвокатського запиту про витребування доказів -1 000 грн 00 коп.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Так, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн 00 коп. є не достатньо обґрунтованими.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 580 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог рішення суду від 30 квітня 2024 року першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 30 грудня 2024 року, в частині стягнення із відповідача відсотків за порушення грошового зобов`язанняза період із 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року та витрат на правничу допомогу, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник