КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Справа 133/3996/24

22.01.2025 м. Козятин

Суддя Козятинського міськрайонного суду Гуменюк О.О., вирішуючи питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області надійшла вказана позовна заява.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві вказується повне найменування сторін - прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб.

Позивачем у позовній заяві, яка підписана від імені представника адвоката Кучер Г.М. та подана через «Електронний суд», позивачем вказано - « ОСОБА_1 ». На підтвердження особи позивача представник додав копію, мабуть, документу, що посвідчує особу позивача, яка викладена на іноземній мові. При цьому до позовної заяви не долучено офіційного перекладу данного документу.

У звязку з цим, суд позбавлений можливості перевірити правоздатність та дієздатність позивача, його особу, його громадянство, а також перевірити належним чином повноваження представника на участь у справі.

До позовної заяви представник подав копію ордеру на надання правничої допомоги, від імені позивача, де його прізвище, імя та побатькові викладено українською мовою.

Однак, через відсутність документів, що посвідчують особу позивача, перекладених на державну мову, суд позбавлений можливості встановити особу позивача та чи дійсно дана особа уповноважувала представника на представництво його інтересів у цій справі.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 175 в позовній заяві вказується перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Положеннями ч. 8 ст. 95 ЦПК України, встановлено, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Такі документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, прямо передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Однак, до позовної заяви не додано жодного доказу про країну громадянства позивача. У звязку з цим суд позбавлений можливості вжити заходів для перевірки наявності міжнародного договору між Україною та країною громадянства позивача.

З тексту позовної заяви встановлено, що позивач нібито є громадянином Турецької Республіки, хоча належних та допустимих доказів цих обставин до позовної заяви не долучено.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що позивач у вересні 2024 року виїхав до Турецької Республіки і повертатись не планує.

Беручи до уваги, як вказано в позовній заяві, позивач у вересні виїхав до Турецької Республіки, у суда виникає обгрунтований сумнів в тому, як він міг укласти договір з представником №166/2024 від 16.12.2024 про надання правничої допомоги, і, що відповідно слідує з вказаного сумніву, виникають обгрунтовані сумніви у належності підтверження повноважень предстваника позивача, які, у звязку звикладеним, підлягають перевірці.

У звязку з цим, представнику необхідно долучити до позовної заяви договір про надання правничої допомоги №166/2024 від 15.12.2024, про який вказано в копії ордеру на надання правничої допомоги, який долучений до позовної заяви.

У разі укладення договору про надання правничої допомоги №166/2024 в електронному вигляді та підписання його позивачем шляхом накладення електронного підпису, представнику необхідно надати в суд електронний носій з відповідними електронним документами, що посвідчують підписання цього договору позивачем. Вказані документи також мають бути викладенні чи перекладенні на державну мову.

Крім того, відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою, тощо.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:

1) визначення застосовуваного права;

2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;

4) виконання судових доручень;

5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Однак, суд позбавлений можливості встановити та перевірити, обставини, передбачені ст. 2 та ст. 3 цього Закону, оскільки до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів приналежності позивача до громадянства конкретної країни.

Крім того, відповідно ст. 4-1 згаданого Закону учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.

У позовній заяві не зазначено, чи укладалась між позивачем та відповідачем угода про вибір суду. З долучених до позовної заяви документів, суд теж не може встановити таку обставину.

В статті 10 цього Закону, вказано, що правочин та інші дії учасників приватноправових відносин, спрямовані на підпорядкування цих відносин праву іншому, ніж те, що визначається згідно із цим Законом, в обхід його положень, є нікчемними.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу, відповідно до ст. 63 вказаного закону визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Положеннями ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» вказано, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

У позовній заяві відсутні відомості, про те, чи мають позивач та відповідач спільний особистий закон подружжя. До позовної заяви також не долучено доказів про останнє спільне місце проживання.

Крім того, позивач просить суд визначити місце проживання дитини з відповідачем.

Однак, до позовної заяви не долучено квитанцію про сплату судового збору за вказану вимогу немайнового характеру, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Тому позивачу необхідно долучити квитанцію про оплату судового збору за вимогу про визначення місця проживання дитини з відповідачем у розмірі 1211,2 грн.

Крім того, в позовній заяві, відповідно до ст. 175 ЦПК України, зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують, ці обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводились, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору, та інші відомості.

Позивач не виклав обставини про те, що місце проживання дитини не встановлено за згодою подружжя. Позивач тільки просить визначити місце проживання дитини з відповідачем. Немає посилання на докази спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, - обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 передбачено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини.

В позовній заяві не зазначено, чи зверталася позивач до органу опіки та піклування, чи наявний висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а позивач має подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19).

Крім того, у позовній заяві відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, вказується місце проживання позивача чи перебування - для фізичних осіб.

У позовній заяві зазначено, що місце проживання позивача - АДРЕСА_2 . Хоча в тексті позову вказано, що позивач у вересні 2024 року виїхав до Турецької Республіки і повертатись не збирається.

Однак, до позовної заяви не долученого жодного доказу, який би підтверджував місце проживання позивача в м. Козятин. При перевірці судом відомостей про позивача в Єдиному державному демографічному реєстрі за прізвищем, ім`ям та по батькові, які викладенні державною мовою в позовній заяві, вказану особу позивача не знайдено.

Крім того, беручи до уваги, що вказана цивільна справа є справою з іноземним елементом та передбачає у зв`язку з цим направлення судом міжнародних доручень в країну громадянства позивача для його належного повідомлення про хід справи та про виклик до суду для надання пояснень, у позовній заяві необхідно зазначити точні відомості про місце проживання або перебування позивача, дату його народження, що підтвердити належними та допустимим доказами.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Олександр ГУМЕНЮК

22.01.2025