печерський районний суд міста києва
Справа № 639/6142/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державна казначейська служба України

третя особа - Харківська обласна прокуратура

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в слідчого СУ ГУ НП в Харківській області перебувало кримінальне провадження № 000801 від 11 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 303 КПК України.

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 КПК України.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури Харькова Р.О. від 21 лютого 2024 року закрито кримінальне провадження №000801 від 11 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 303 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України стосовно підозрюваного на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Позивач зазначає, що тривалі незаконні дії органів досудового розслідування та суду завдали йому значної моральної шкоди, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вважає, що внаслідок вищевказаних обставин з урахуванням статей 1 - 3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» належна сума відшкодування моральної шкоди має складати 71 710 грн.

Просив стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 71 710 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді від 11 листопада 2024 року відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26 листопада 2024 року представник Державної казначейської служби України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, вважає його безпідставними та необґрунтованими. Указував, що Казначейство є неналежним відповідачем у вказаній справі. Крім того, зазначив, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина органів, що здійснювали досудове розслідування не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Зауважив, що заявлені позивачем вимоги в частині відшкодування моральної шкоди більш ніж значним чином перевищують гарантований Законом мінімум моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, стягнення визначеної позивачем суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

27 листопада 2024 року від представника третьої особи - Харківської обласної прокуратури до суду надійшли пояснення, з яких вбачається, що в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 01.02.2024 у справі № 930/497/23 судом надано визначення поняттю «нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження».

Так, нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Отже, позивач погодився на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

У спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що закриття кримінального провадження стосовно особи на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, до суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримали заявлені вимоги позову із зазначених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини.

Судом встановлено, що в слідчого СУ ГУ НП в Харківській області перебувало кримінальне провадження № 000801 від 11 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 303 КПК України.

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 303 КПК України.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури Харькова Р.О. від 21 лютого 2024 року закрито кримінальне провадження №000801 від 11 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 303 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування визначеного ст. 219 КПК України стосовно підозрюваного на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Позивач стверджує про те, що знаходячись під слідством, зазнаючи обмеження його прав, він зазнав моральних страждань. Вказує, що моральну шкоду від протиправних дій він оцінює в 71 710 грн.

Відносини, які виникли між сторонами у даній справі, є правовідносинами, пов`язаними з відшкодуванням моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 1 ст.1176 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Так, під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо особи повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку. Обґрунтоване закриття кримінального провадження - це необхідний і законний результат досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;

3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі;

4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу;

9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України;

9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;

10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Відтак закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: реабілітуючі й нереабілітуючі.

Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. Такі підстави свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також дають право на відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Такими реабілітуючими підставами визнаються:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст.284 КПК України). Така обставина повинна застосовуватися у випадках, якщо:

а) встановлено, що не було самого факту, для розслідування якого почате провадження;

б) встановлено, що сама подія мала місце, однак її не можна визнати кримінальним правопорушенням, бо вона була результатом дії стихійного лиха, фізіологічних процесів, тощо;

в) встановлено, що подія мала місце, проте не була кримінальним правопорушенням, оскільки пов`язана з діями потерпілого, а не сторонніх осіб (самогубство, нещасні випадки на підприємствах);

2) встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України). Для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок:

а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін);

б) непричетності особи до кримінального правопорушення.

Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати (п.3 ч.1 ст.284 КПК України). За недоведеністю участі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення провадження може бути закритим у випадку, коли особа була притягнута як підозрювана у цьому провадженні, але в ході подальшого розслідування слідчий, прокурор дійшов висновку, що зібраних ним доказів недостатньо для обвинувачення і всі можливості для збирання додаткових доказів вичерпані. Недоведеність участі підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення як підстава закриття провадження рівноцінна за своїми правовими наслідками закриттю провадження за іншими реабілітуючими підставами.

Незалежно від того, яка з наведених обставин призвела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою.

Такий висновок викладений в постанові КЦС у складі Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 210/1137/19-ц.

Натомість нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Нереабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є такі підстави:

1) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою (п.4 ч.1 ст.284 КПК України);

2) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого (п.5 ч.1 ст.284 КПК України);

3) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню (п.6 ч.1 ст.284 КПК України);

4) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством (п.7 ч.1 ст.284 КПК України);

5) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу (п.8 ч.1 ст.284 КПК України);

6) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (п.9 ч.1 ст.284 КПК України);

7) існує не скасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності (п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України);

8) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи (п.10 ч.1 ст.284 КПК України).

Важливими умовами для закриття провадження за цими нереабілітуючими підставами є:

а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення;

б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення;

в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження, однак ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що підставою для закриття кримінального провадження №000801 від 11 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 303 КПК України відносно ОСОБА_1 є закінчення строку досудового розслідування визначеного ст. 219 КПК України, а саме на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, отже з нереабілітуючих підстав, які не передбачають відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Окрім цього, відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Отже, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає в особи у випадку повної реабілітації (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 161/10842/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 № 383/596/15).

Зокрема, Верховний суд у постанові від 23.10.2018 у справі №383/596/15 дійшов до висновку що право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної її реабілітації.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача.

Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2025 року.

Суддя О. Л. Бусик