Справа № 442/5425/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/3243/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м.Львів

Справа № 442/5425/16-ц

Провадження № 22-ц/811/3243/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, постановлену у м. Дрогобичі 4 жовтня 2024 року у складі судді Курус Р.І. у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костишина Н.Р.,-

в с т а н о в и в:

2 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 4 січня 2024 року у ВП НОМЕР_1, винесену старшим державним виконавцем Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костишиним Н.Р. з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №442/5425-16-ц від 23 жовтня 2017 року. Просить закрити виконавче провадження за виконавчим листом №442/5425-16-ц та повернути виконавчий лист стягувачу. У скарзі посилається на те, що строк для подання скарги не пропущено, оскільки з оскаржуваною постановою вона (заявник) ознайомилась у приміщенні ДВС 16 вересня 2024 року.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 жовтня 2024 року залишено без розгляду скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костишина Н.Р.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що постанова про зміну сторони виконавчого провадження від 4 січня 2024 року у ВП НОМЕР_1 на її (заявника) адресу не направлялась рекомендованим листом, що суперечить ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про зміну сторони виконавчого провадження від 4 січня 2024 року у ВП НОМЕР_1 була винесена старшим державним виконавцем незаконно, оскільки тільки згідно постанови Львівського апеляційного суду від 4 червня 2024 року (провадження №22-ц/811/76/24) залишено без змін ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2024 року, якою задоволено клопотання державного виконавця і замінено сторону боржника - ОСОБА_3 на ОСОБА_2 . Посилається на ч. 1 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 175, 177, 185, 449 ЦПК України. Вказує, що суд мав залишити скаргу без руху, а не залишати її без розгляду. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 449 ЦПК України та ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Згідно із ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 126 цього Кодексу право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 7 лютого 2014 року скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах (п.16).

Строк, передбачений ст. 449 ЦПК України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними. Закон не містить вичерпного переліку підстав для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, такі підстави визначаються у кожному конкретному випадку і залежать від наданих доказів.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в цивільних правовідносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Відповідно до ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» правова система багатьох країн-членів передбачена можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Суд першої інстанції в мотивах оскаржуваної ухвали посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України», у якому зазначено, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Відповідно до постанови Великої Палати Верхового Суду від 1 лютого 2024 року у справі №990/270/23, якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 оскаржує рішення державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костишина Н.Р., оформлене постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 4 січня 2024 року (ВП НОМЕР_1) з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №2-№442/5425-16-ц від 23 жовтня 2017 року про зобов`язання ОСОБА_4 усунути ОСОБА_5 перешкоди у користуванні приміщенням загального користування площею 6,3 кв.м, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення у попередній стан зруйнованих конструктивних елементів житлового будинку, а саме: відремонтувати зруйновані сходи та перегородки, розблокувати дверний пройом, що закриває вхід з приміщенням кухні площею 5,5 кв.м в приміщення загального користування площею 6,3 кв.м. у вказаному будинку.

Заявник у своїй скарзі не порушувала питання про поновлення строку на звернення із скаргою, клопотання про це не заявила. ОСОБА_2 посилається на те, що строк на подання скарги не пропущено, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась 16 вересня 2024 року під час ознайомлення у Відділі ДВС з матеріалами виконавчого провадження.

Судом встановлено, що заявником до скарги не додано будь-яких відомостей щодо часу ознайомлення чи отримання копії оскаржуваної постанови.

Строк на оскарження дій виконавця розпочинається не лише з дня, коли особа дізналася про порушення її прав або свобод, але й відтоді, коли вона повинна була дізнатися про такі порушення.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Встановлено, що ОСОБА_2 оскаржує рішення державного виконавця, яке оформлено постановою від 4 січня 2024 року про заміну сторони виконавчого провадження.

Заявником не надано доказів того, що у неї до часу звернення із скаргою 28 вересня 2024 року була відсутня інформація щодо стану виконавчого провадження і у зв`язку з цим 16 вересня 2024 року вона разом з представником звернулась до ВДВС, де ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, яка міститься у відкритому доступі в Державному реєстрі судових рішень, при розгляді 19 грудня 2023 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області подання Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, представник заявника подавав заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Тобто, заявникові було відомо про наявність провадження про заміну сторони (боржника) у зазначеному вище виконавчому провадженні.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року подання Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа задоволено. Замінено сторону (боржника) ОСОБА_3 на ОСОБА_2 у ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 442/5425/16-ц, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 23 жовтня 2017 року, про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні приміщенням загального користування площею 6,3 кв.м, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , шляхом приведення у попередній стан зруйнованих конструктивних елементів житлового будинку, а саме: відремонтувати зруйновані сходи та перегородки розблокувати дверний пройом, що закриває вхід з приміщенням кухні площею 5,5 кв.м в приміщення загального користування площею 6,3 кв.м у будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 оскаржувала ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року у справі за поданням Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну сторони (боржника) у ВП № НОМЕР_1, що вбачається із постанови Львівського апеляційного суду від 4 червня 2024 року.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявнику було відомо про відкрите виконавче провадження, з яким вона могла знайомитись у Відділі ДВС чи в Автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується: об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями; надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; виготовлення документів виконавчого провадження; централізоване зберігання документів виконавчого провадження; централізоване зберігання інформації про рахунки органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження; підготовка статистичних даних; реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її проходження; передача документів виконавчого провадження до електронного архіву; формування Єдиного реєстру боржників.

Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно із підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 5 серпня 2016 року, доступ до інформації Системи сторонам виконавчого провадження забезпечується з використанням, зокрема, ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, який зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження, через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України.

Матеріали скарги не місять обґрунтувань щодо відсутності у заявника можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження з використанням ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, стороною якого вона є з 4 січня 2024 року.

Заявник не надала суду доказів того, що з оскаржуваною постановою вона ознайомилась у ДВС лише 16 вересня 2024 року, хоч їй було відомо про існування виконавчого провадження, процедури заміни боржника у виконавчому провадженні, рішення суду про таку заміну.

До суду зі скаргою ОСОБА_2 звернулась лише 28 вересня 2024 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Згідно із постановою Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19 під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доводи скарги не містять доказів про те, що оскаржуване рішення ОСОБА_2 отримано лише 16 вересня 2024 року і вона не знала і не могла дізнатися про постанову щодо оскаржуваної нею заміни боржника у виконавчому провадженні.

Отримання боржником чи/або його представником копії оскаржуваного рішення, без подання доказів про це, не змінює момент, з якого боржник повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Про порушення свого права, скаржник могла дізнатися в день винесення оскаржуваної постанови, чи в наступному, оскільки знала про існування виконавчого провадження а також з такою постановою могла ознайомитись в автоматизованій системі виконавчих проваджень.

Встановлено, що ОСОБА_2 9 місяців не вчиняла жодних дій щодо ознайомлення з виконавчим провадженням, хоч подавала скарги на рішення суду та дії державного виконавця, що знаходяться на розгляді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, чим ігнорувала зацікавленість у результатах такого виконавчого провадження, що не відповідає принципам добросовісності та розсудливості.

Поновлення процесуального строку звернення до суду, який сплив більш як 9 місяців тому, за відсутності клопотання про його поновлення, порушує принцип правової визначеності.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про залишення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця без розгляду як наслідок пропущення процесуального строку для звернення до суду із скаргою при відсутності клопотання про поновлення цього строку із зазначенням поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону, не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваної ухвали не встановлені.

Керуючись: ст.ст.126, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 27 січня 2025 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р Мікуш _______________Р.В. Савуляк