Справа № 130/1628/24
Провадження № 22-ц/801/110/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуСправа № 130/1628/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №130/1628/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» про стягнення заборгованості по договору оренди землі,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року,яке ухвалила суддя Грушковська Л.Ю. в Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Поділля Агропродукт» про стягнення заборгованості по договору оренди землі, мотивуючи його тим, що позивачу на підставі державного акту ЯЛ №676226 на праві власності належить земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером :04:002:0237. Зазначену земельну ділянку вона передала в оренду ПП «Агротал». 26 червня 2018 року було укладено Додаткову угоду якою замінено орендаря з ПП «Агротал» на ТОВ «Поділля Агропродукт». Позивач не укладала з відповідачем нового договору оренди землі. Орендну плату за 2023 рік відповідач зобов`язаний був виплатити до 31 грудня 2023 року, проте не було сплачено.

Таким чином, просила суд стягнути з відповідача заборгованості за договором оренди землі в розмірі 6444,59 грн та 7211,02 грн судових витрат.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 плату за оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0237, площею 2,0000 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради за період 2023 рік в сумі 6444,59 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав суду доказів, які беззаперечно свідчать про відсутність заборгованості по орендній платі перед позивачем.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Поділля Агропродукт» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутній оригінал додаткової угоди від 26 червня 2018 року до договору оренди землі б/н від 02 червня 2016 року (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди), а тому відсутні правові підстави для зобов`язання ТОВ «Поділля Агропродукт» зі сплати оренди за договором землі б/н від 02 червня 2016 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :04:002:0237, що розташована на території Браїлівської селищної ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що копією державного акту серії ЯЛ №676226 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 372128254.

02 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,0000 га. Договір укладено на 7 років. Орендна плата складала 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3715,99 грн. Відповідно до пунктів 4.3.1 та 4.3.2 орендна плата може вноситись орендарем також у одній з форм та розмірів або натуральною формою.

26 червня 2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Поділля Агропродукт» (новий орендар) було укладено додаткову угоду б/н (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі б/н від 02 червня 2016 року.

У пункті 1 додаткової угоди б/н від 26 червня 2018 року вказано: «Зі згоди орендодавця (яка виражається шляхом підписання даної угоди) орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря) передбачені в договорі оренди».

Відповідно до пункту 4.1 додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 26 червня 2018 року, сторони домовились викласти пункт 4.1 основного договору в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12,4% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що складає 6444,59 грн за рік оренди...», а також продовжено строк дії договору до 20 вересня 2023 року.

Згідно з пунктом 4.2 додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 26 червня 2018 року, сторони домовились викласти пункт 2.6 основного договору в наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 53085,59 гривень».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною другою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проте, в порушення умов договору оренди та додаткової угоди б/н від 26 червня 2018 року, ТОВ «Поділля Агропродукт» не сплатило позивачеві ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою за 2023 рік.

Позивач мотивував позовні вимоги тим, що відповідачем не сплачено орендну плату за 2023 рік. Отже, відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати за вказаний проміжок часу, однак у матеріалах справи такі докази відсутні.

Зокрема, представник відповідача адвокат Кришталь О.О. надав суду першої інстанції відомості на реалізацію сільськогосподарської продукції та виплати готівки, зокрема позивачу ОСОБА_1 , а також платіжні інструкції, однак в них відсутні докази сплати позивачу коштів за оренду земельної ділянки за 2023 рік, що підтверджує порушення відповідачем укладених договору оренди та додаткової угоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення плати за оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0237, площею 2,0000 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради за період 2023 рік в сумі 6444,59 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 30 березня 2024 року, орендарем земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :04:002:0237 на підставі додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 26 червня 2018 року є ТОВ «Поділля Агропродукт», що спростовує доводи скаржника про відсутність правових підстав для сплати орендної плати позивачу.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 6444,59 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.