ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/5227/21
Номер провадження 22-ц/818/577/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року у складі судді Зелінської І.В. по справі № 641/5227/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі є споживачами послуг, які надає підприємство, за адресою: АДРЕСА_1 , однак внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг за період з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2021 року у них утворилася заборгованість, яка становить 89 649,44 грн. На цю суму нараховані інфляційні втрати в розмірі 4462,91 грн та 3% річних 1786,46 грн.

Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2021 року у сумі 89 649,44 грн, інфляційні витрати в сумі 4462,91 грн, 3% річних 1786,46 грн та судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Відповідачами подано відзив на позовну заяву, в якому вони просили в задоволенні позову відмовити, а також подано заяву про застосування строків позовної давності. Відзив мотивовано тим, що за їх адресою позивач не надає послуг з централізованого опалення. У 2006 році у їх квартирі встановлено газове автономне опалення, що підтверджується довідкою КЖЕП № 126 про згоду на встановлення автономного опалення; письмовим повідомленням КП «Харківські теплові мережі» від 15 лютого 2006 року №17-41 про перерахунок за одержаний дозвіл на відключення централізованого опалення; актом перевірки димових та вентиляційних каналів №13 від 15 серпня 2005 року; схемою прив`язки димових та вентиляційних каналів, ескізним проектом на встановлення газового обладнання від 18 січня 2018 року; актом АТ «Харківміськгаз» на приймання в експлуатацію додаткових газових приладів від 18 січня 2018 року.

Позивач надав відповідь на відзив, вказавши, що відповідачами не надано підтвердження того, що ними дотримана передбачена законодавством процедура відключення від системи централізованого опалення, а тому відсутні підстави для звільнення їх від обов`язку оплати вказаних послуг.

Відповідачем ОСОБА_1 надано відповідь, в якій він вказав, що у квартирі АДРЕСА_2 , який є колишнім гуртожитком, централізованого опалення не було. Відповідачі звертались з письмовим зверненням 10 грудня 2002 року до позивача, однак відповіді не отримали. До встановлення автономного газового опалення квартира обігрівалась за допомогою електроприладів. Вказав, що договір про надання послуг між позивачем та відповідачами не укладався. У квартирі відсутні стояки центрального опалення, а автономне опалення було встановлено відповідно до чинного на той час законодавства на підставі дозволу, виданого КП «Харківські теплові мережі» та КЖЕП № 126, згідно з робочим проектом установки двухконтурного газового котла в квартирі, узгодженим з ВАТ «Харківміськгаз» від 23 серпня 2005 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02 квітня 2017 року по 31 травня 2021 року в сумі 68 848,74 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 1634,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачі не виконували належним чином свого обов`язку з оплати наданих їм послуг, не надали доказів дотримання процедури відключення від централізованого опалення, тому наявні підстави для стягнення з них заборгованості в межах строку позовної давності.

На вказане рішення суду 15 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачами неодноразово надавалися документи, які свідчать про наявність автономного газового опалення квартири. Натомість, подані позивачем документи не доводять факту надання послуг з теплопостачання конкретному житловому приміщенню. КП «Харківські теплові мережі» не було проведено перевірку житла відповідачів та не надано до суду акт обстеження житлової квартири, який би засвідчив факт наявності або відсутності під`єднання квартири до системи центрального опалення. До 2006 року відповідачі не отримували послуги з теплопостачання, централізованого опалення не було, а приміщення обігрівалося за допомогою електроприладів, з приводу чого вони звертались зі скаргами до позивача. У 2006 році власниками квартири було встановлено автономне газове опалення на підставі дозволу, яке надали КП «Харківські теплові мережі» та КЖЕП. Про відключення від централізованого опалення відповідачі письмовим повідомленням № 17-417 від 15 лютого 2006 року повідомили позивача. Однак позивач продовжив незаконно нараховувати плату за послуги з теплопостачання. КП «Харківські теплові мережі» не надало до суду договору на постачання послуг теплопостачання. Вказав, що витрати на правову допомогу склали 4000,00 грн, докази про що будуть подані протягом 5 днів з дати ухвалення апеляційним судом постанови.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

08 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції подав клопотання про долучення доказів відеозаписів з квартири відповідачів, які свідчать про наявність автономного опалення та відсутність будь-яких приладів, пристроїв, установок та/або іншого обладнання, яке підпадає під категорії тепловикористальних чи теплоспоживчих.

Вказані докази колегія суддів не приймає на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції їх подано не було, та наведені представником відповідача причини їх неподання не є поважними.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 16 січня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

КП «Харківські теплові мережі» та представником ОСОБА_1 адвокатом Лискою П.О. отримано 28 жовтня 2024 року в електронних кабінетах (а.с. 236, 237 том 1).

ОСОБА_4 отримано поштою 30 жовтня 2024 року (а.с. 239 том 1).

Судові повістки на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 повернуто на адресу апеляційного суду з відмітками від 09 грудня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 1-8 том 2).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2 том 1).

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є постачальником послуг з теплопостачання в місті Харкові і надає послуги з теплопостачання в будинку за вказаною адресою, що підтверджується копіями актів готовності до опалювального періоду 2019-2020 року № 171/5314 від 25 червня 2019 року, 2020-2021 року № 171/6499 від 22 червня 2020 року, 2021-2022 року № 171/7085 від 03 червня 2021 року (а.с. 158-160 том 1).

Договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався.

Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість, яка за період з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2021 року склала 89 649,44 грн (а.с. 3-5 том 1).

З відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за три роки з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 нараховано інфляційні втрати в розмірі 4462,91 грн та 3% в розмірі 1789,46 грн, а всього 6249,37 грн (а.с. 6 том 1).

На підтвердження своїх доводів щодо встановлення автономного газового опалення і ненадання позивачем послуг з централізованого опалення відповідачами надано: довідку КЖЕП № 126 про згоду на встановлення автономного опалення; письмове повідомлення КП «Харківські теплові мережі» від 15 лютого 2006 року № 17-417 щодо отримання перерахунку за одержаний дозвіл на відключення від централізованого опалення; акт перевірки димових та вентиляційних каналів № 13 від 15 серпня 2005 року; схему прив`язки димових та вентиляційних каналів, ескізний проект на встановлення газового обладнання від 18 січня 2018 року; акт АТ «Харківміськгаз» на приймання в експлуатацію додаткових газових приладів від 18 січня 2018 року; робочий проект установки двухконтурного газового котла в квартирі, узгоджений з ВАТ «Харківміськгаз», від 2005 року; копію заяви до КП «Харківські теплові мережі» від 09 грудня 2002 року про відсутність опалення; письмові свідчення сусідів від 25 січня 2010 року про відсутність опалення (а.с. 53-59, 81-88 том 1).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ЦК України передбачає. що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За час дії спірних правовідносин діяли Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами (далі Закон № 1875-ІV), та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами (далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Положеннями частин 1, 2 та 3 статті 32 Закону № 1875-ІV передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2021 року надавались відповідачам послуги з централізованого опалення і підігріву води, які вони повинні оплатити.

З відомості нарахування та оплати за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачами оплата послуг здійснювалася не регулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 вересня 2013 року по 31 травня 2021 року в розмірі 89 649,44 грн, з яких за період в межах позовної давності: з 02 квітня 2017 року по 31 травня 2021 року - в розмірі 62 599,37 грн. На вказану суму боргу нараховані інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 6249,37 грн.

Належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості відповідачами до суду не надано.

Установивши, що відповідачі отримували житлово-комунальні послуги, проте належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, про сплив якої заявили відповідачі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що позивач фактично не надає відповідачам послуг з централізованого теплопостачання, оскільки у їх житловому приміщенні з 2006 року встановлено автономне опалення газовий котел.

Однак, ці доводи судова колегія вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 внесено зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливили відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяли таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин у справі відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотриманням споживачем процедури, визначеної Порядком.

Єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення був відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.

Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Матеріали справи не містять відповідної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачів від мережі централізованого теплопостачання, зокрема, акту постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, та доказів ненадання їм послуг з постачання тепла у спірний період.

Встановлення газового опалення само по собі не свідчить про відсутність у відповідачів обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, за умов ненадання ними доказів дотримання передбаченої законодавством процедури відключення житлового приміщення від мережі теплопостачання та відповідного зменшення загальнобудинкового теплового навантаження на житловий будинок за рахунок відключення їх квартири.

Таким чином, КП «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. У разі наміру споживачів не отримувати відповідні послуги вони мають у передбачений законом спосіб провести відключення житлового приміщення від мережі теплопостачання.

Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 644/9615/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц, від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17, від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17, від 23 листопада 2022 року у справі № 761/43664/18, від 16 серпня 2023 року у справі № 334/6635/19, від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що КП «Харківські теплові мережі» не було проведено перевірку житла відповідачів та не надано до суду акт обстеження житлової квартири, який би засвідчив факт наявності або відсутності під`єднання квартири до системи центрального опалення, судова колегія відхиляє, оскільки доказів того, що відповідачі звертались до КП «Харківські теплові мережі» з вимогами щодо складання такого акту, суду не надано. До того ж, такий акт не заміняє собою акт постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність між сторонами договору є помилковими, адже відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина