Справа № 130/968/24
Провадження № 22-ц/801/112/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 рокуСправа № 130/968/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Луцишина О. П.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Грушковської Л. Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», про стягнення заборгованості за договором оренди землі,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Поділля Агропродукт», про стягнення заборгованості за договором оренди землі. Зазначав, що позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ №738570 належить земельна ділянка , площею 2,7290 га з кадастровим номером :06:001:0079. Зазначену земельну ділянку за договором оренди від 27.05.2016 року він передав в оренду ПП «Агротал» строком на 7 років. Додатковою угодою до договору оренди від 26.06.2018 було замінено орендаря з ПП «Агротал» на ТОВ «Поділля Агропродукт», речове право оренди вказаної земельної ділянки за яким було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на підставі вказаної додаткової угоди до договору оренди землі. Також було внесено зміни щодо орендної плати,в розмірі 14,26 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки ,що складало 13 886,03 грн. Позивач не укладав з відповідачем нового договору оренди землі. Орендну плату за 2023 рік відповідач зобов`язаний був виплатити до 31.12.2023року, однак її не сплатив. Просив стягнути з відповідача на його , ОСОБА_1 користь заборгованість за договором оренди землі за 2023 рік у розмірі 13886,03 грн. та 7211,02 грн судових витрат.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 орендну плату за оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :06:001:0079, площею 2,7290 га, яка розташована на території Браїлівської селищної ради за період 2023 рік в сумі 13886 грн. 03 коп. ,а також судові витрати зфі сплати судового збору у розмірі1211,20 грн

У апеляційній скарзі ТОВ "Поділля Агропродукт" просило зазначене рішення суду скасувати через неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення , яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що суд не досліджував обставини справи, що підтверджували б наявність у відповідача права оренди ділянки позивача, а відтак, і обов`язку по сплаті орендної плати.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,, площею 2,7290, кадастровий номер :06:001:0079, що розташована на території Браїлівської селищної ради, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку , серії ЯЛ №738570 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 142231029 (а.с. 6, 7).

27.05.2016 року ОСОБА_1 з ПП «Агротал» було укладено договір оренди належної позивачу вказаної ділянки строком на 7 років. Орендна плата за договором передбачала сплату орендної плати у розмірі 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складало 6816,43 грн. Пункти 4.3.1 та 4.3.2 договору оренди передбачали,що орендна плата може вноситись орендарем також у одній з форм та розмірів або натуральною формою (а.с. 8-9).

26.06.2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Поділля Агропродукт» (новий орендар) було укладено додаткову угоду б/н (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі б/н від 27.05.2016. Пункт 1 додаткової угоди б/н від 26.06.2018 передбачав,що зі згоди орендодавця (яка виражається шляхом підписання даної угоди) орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря) передбачені в договорі оренди». Крім того, пунктом 4.1 додаткової угоди від 26.06.2018 до вказаного договору було передбачено зміну орендної плати - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 14,26% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що складає 13 886,03 грн. за рік оренди,а також було продовжено строк дії договору до 27.05.2023року .

Пунктом 2.6 додаткової угоди до договору оренди, ОСОБА_1 і ТОВ «Поділля Агропродукт» узгодили нову нормативну грошову оцінку земельної ділянки,яка становить 97377,50 гривень» (а.с. 11)

Згідно платіжної інструкції №6134 від 07.10. 2021 ТОВ «Поділля Агропродукт» виплатило ОСОБА_1 11 178,25 грн. орендної плати за 2021 рік.

Згідно платіжної інструкції №6134 від 22 березня 2023 року ТОВ «Поділля Агропродукт» виплатило ОСОБА_1 11 178,25 грн. орендної плати за 2022 рік.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення орендної плати з відповідача за 2023 рік в сумі 13 886,03 грн, суд виходив з доведеності позивачем правової підстави стягнення орендної плати та її розміру.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду оригіналів договору оренди землі та додаткової угоди до нього, а тому не довів обставин існування між сторонами правовідносин оренди землі, а відтак , і обов`язку відповідача сплачувати позивачу орендну плату за користування землею,є такими,що не заслуговують на увагу.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про орендну землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в орендну земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про орендну землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про орендну землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про орендну землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про орендну землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про орендну землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Наявними у справі доказами підтверджено,що позивач ОСОБА_1 за договором оренди від 27.05.2016 року передав належну йому на праві власності земельну ділянку в оренду ПП «Агротал». Відповідач же користувався вказаною земельною ділянкою на підставі додаткової угоди про заміну сторони орендаря та внесення змін до договору оренди від 26.06.2018 року, з якою погодились ОСОБА_1 та ПП «Агротал» , яке як орендар, було замінено новим орендарем - ТОВ «Поділля Агропродукт». Останнє відповідно до договору оренди вчинило необхідні дії з реєстрації за собою речового права оренди земельної ділянки ОСОБА_1 і справно та послідовно сплачувало ОСОБА_1 орендну плату за 2021-2022 роки. Такими послідовними діями по виконанню додаткової угоди до договору оренди ТОВ «Поділля Агропродукт» фактично визнало існування правовідносин оренди землі із позивачем ,а тому доводи апеляційної скарги про їх не підтвердження позивачем ,як підстави для відмови у позові, не заслуговують на увагу.

Та обставина,що у додатковій угоді б/н зазначена інша дата договору оренди землі з ОСОБА_1 - 30.05.2016 року ,правового значення не має, ,оскільки суд розцінює вищенаведену дату , як помилково вказану,так як відповідач визнав,що іншого договору оренди ніж укладений 27.05.2016 року із ОСОБА_1 не укладали.

Враховуючи,що відповідач не виплатив ОСОБА_1 , орендну плату за 2023 рік у передбаченому додатковою угодою розмірі - 13556,03 грн.,остання підлягає стягненню на користь позивача і висновки суду є обґрунтованими.

В даних правовідносинах саме на відповідача покладено обов`язок спростувати доводи позивача,а останній не надав належних , допустимих та достатніх доказів на спростування доводів і вимог позивача.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи апеляційної скарги правильні висновки суду не спростовують .

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає,що оскаржуване рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права ,а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук