Справа № 690/723/24
Провадження № 2/690/48/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року м. Багачеве

Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді Здоровила В.А.

з участю секретаря Мельник С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька,

в с т а н о в и в:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в позовній заяві просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000, 00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є його дочкою, на даний час він є інвалідом 2 групи безстроково, а тому є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги для отримання належного лікування. Відповідно до закону повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, а тому він і звернувся до суду з даним позовом.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька просить відмовити, посилаючись на те, що він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки, а не виконував їх через складні життєві обставини.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в зустрічній позовній заяві просить суд звільнити її від обов`язку утримувати батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що подружнє життя її батьків не склалося та батьки розлучилися в 2010, з того часу батько припинив будь-яке спілкування з нею, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не займався її вихованням, не піклувався про неї, матеріально її не утримував. Її тітка ОСОБА_3 , яка є сестрою її батька ОСОБА_1 , підтверджує той факт, що її брат в 1991 залишив сім`ю, не виконував своїх батьківських обов`язків, не займався вихованням своєї дочки ОСОБА_2 , не цікавився її життям та фінансово не утримував.

В своєму клопотанні в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів просить відмовити.

Ухвалою судді від 08.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 12.12.2024 прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька.

Ухвалою суду від 12.12.2024 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.01.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без її участі, вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі, в задоволенні вимог за позовом ОСОБА_1 просить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 - відмовити повністю, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 - задовольнити повністю. Вимоги позивача за зустрічним позовом законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є батьком відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка є повнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18).

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безстроково, що стверджується копією довідки МСЕК № 178847 (а.с.16-17).

Ст. 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Ст. 203 СК України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (ст. 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (ст. 206 СК України).

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, тобто є непрацездатною особою.

Водночас, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батька не пов`язується лише з непрацездатністю останього, а одним із критеріїв визнання доведеності позову є також доведеність потреби батька в матеріальній допомозі.

Відповідно до положень ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача.

Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України.

Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги визначені у ч.4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Таких доказів ОСОБА_1 суду не надав.

Згідно з чинним законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

За змістом ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, при вирішенні даної категорії спору, на думку суду врахуванню підлягають не майновий стан повнолітніх дочки, сина, а безпосередньо наявність визначених законодавством підстав, за яких такі повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків. За цих обставин, як зазначалось вище, доведення таких підстав покладається саме на позивача.

Жодних доказів про те, що позивач несе значні інші витрати чи будь-яка інша обставина істотно впливає на його матеріальне становище у бік погіршення матеріали справи не містять.

Отже, сам по собі факт непрацездатності, не породжує безумовного обов`язку повнолітньої дитини утримувати свого батька, оскільки у даному випадку визначальним є саме потреба батька в матеріальній допомозі, що на думку суду позивачем чи його представником не доведено належними та допустимими доказами, після чого підстави для застосування положень ст. 202 СК України відсутні.

Суд враховує, те, що ОСОБА_1 розлучившись у 2010 з матер`ю своєї дочки ОСОБА_2 , не приймав участі у її вихованні та не спілкувався з нею, не надавав матеріальну допомогу, він хоча й не був позбавлений батьківських прав, разом із тим доказів своєї безпосередньої участі у вихованні дочки не надав. Сестра ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала до суду нотаріально засвідчену заяву, де підтверджує той факт, що її брат в 1991 залишив сім`ю, не виконував своїх батьківських обов`язків, не займався вихованням своєї дочки ОСОБА_2 , не цікавився її життям та фінансово її не утримував.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів слід відмовити за їх недоведеністю, а позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька задовольнити повністю та звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від обов`язку утримувати батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, ст. 7, 19, 202, 204, 205 СК України та керуючись ст. 4, 12, 77, 81, 83, 89, 95, 126, 141, 258, 259, 263 - 265, 279, 284, 285, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити повністю.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від обов`язку дитини по утриманню батька - задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від обов`язку утримувати батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий В.А. Здоровило

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2025 року.