Справа № 2-7358/06
Провадження № 6/522/6/25
УХВАЛА

09 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 11.12.2024 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище.

У заяві заявник просить змінити порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі № 2-7358/06, шляхом стягнення з Одеської міської ради через Виконавчий комітет Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5 346,94 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради, оскільки Виконавчий комітет Одеської міської ради створений Одеською міською радою, підконтрольний та підзвітний їй, в Управлінні Казначейства відкриті рахунки Виконавчого комітету Одеської міської ради, безпосереднім правом розпоряджатися коштами місцевого бюджету наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не Одеська міська рада, а тому вважає, що наявні правові підстави для встановлення способу та порядку виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023, на виконання якої Приморським районним судом м. Одеси 03.08.2023 видано виконавчий лист по справі № 2-7358/06 шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з Одеської міської ради з рахунків Виконавчого комітету Одеської міської ради, відкритих в органі Казначейства судових витрат у розмірі 5 346, 94 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, що не є заміною боржника у даній справі, а лише змінює порядок виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року заяву прийнято до провадження та призначено судове засідання на 24.12.2024 року.

До суду 24.12.2024 року від Одеської міської ради надійшла заява, згідно якої просили заяву про зміну способу та порядку виконання додаткової ухвали залишити без задоволення.

В обґрунтування заяви зазначено, що Одеська міська рада є колегіальним органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Таким чином, Одеська міська рада є юридичною особою публічного права, яка володіє спеціальною процесуальною правоздатністю та дієздатністю і може виступати учасником судових процесів, зокрема і відповідачем. Одеська міська рада та Виконавчий комітет Одеської міської ради є самостійними юридичними особами, які мають окремі юридичні статуси та повноваження і Виконавчий комітет Одеської міської ради не наділений повноваженнями на здійснення видатків з місцевого бюджету на користь фізичних осіб для виконання рішень судів у справах, в яких він не був учасником. Крім того уповноваженим органом з виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ, до яких відносяться, зокрема, і органи місцевого самоврядування, є виключно Державна казначейська служба України та її територіальні органи. Відсутність в Державній казначейській службі України рахунків боржника, з яких можливо було б здійснити безспірне списання коштів, не може бути перешкодою для прийняття на виконання виконавчого листа.

У судове засідання 24.12.2024 року з`явився представник Одеської міської ради - Старостін О.С. Протокольною ухвалою суд у зв`язку з відсутністю повідомлення про належне сповіщення учасників справи, відклав розгляд прави на 09.01.2025 року.

У судове засідання 09.01.2025 року з`явилися представник Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області- Кривогуз С.Ю. та представник Одеської міської ради - Старостін О.С.

Представник Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області- Кривогуз С.Ю. просив задовольнити вимоги заяви з підстав, викладених в заяві, та змінити спосіб і порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06.

Представник Одеської міської ради-Старостін О.С. просив відмовити в задоволенні заяви через безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши учасників, суд прийшов до наступного.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2006 року позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище був задоволений (т.1 а.с.64-65).

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.11.2019 року ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище відмовлено (т. 1 а.с. 188-194).

Постановою Верховного суду України від 21.07.2021 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27.08.2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20.11.2019 року скасовано, справу передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 64-68).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2006 року (т. 2 а.с. 88-89).

Ухвалою Верховного суду України від 17.08.2022 року у задоволенні заяви адвоката Сокалюка В.П. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено (т. 2 а.с. 104-105).

Додатковою ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346,94 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. (т. 2 а.с. 138-139).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року відмовлено (т. 2 а.с. 176-177).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року залишено без змін. (т. 3 а.с. 83-85).

Таким чином судом встановлено, що на виконанні у заявника знаходиться виконавчий лист виданий Приморським районним судом м. Одеси від 03.08.2023 року по справі № 2-7359/06 про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат з 17.10.2024 року.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Зі змістом п. 1 ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 6 Конвенції проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових аспектів до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось на шкоду однієї зі сторін. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення суду, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греціїї» (980-079) від 19 березня 1997 року). Права особи вважаються захищеними після повного виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Пунктом 9 узагальнення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах» (постанова від 25 вересня 2015 року № 8) вказано, що законодавець, надаючи можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, безпосереднього визначення згаданих правових категорій не наводить, у зв`язку з чим вони залишаються поняттями оціночними.

Зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення або наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення.

Разом з тим, спосіб та порядок виконання рішення суду може бути змінений за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року, Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області просить суд стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346,94 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету м. Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до ст. 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України виключно для виконання.

Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі у листі № 04-15-06/1865 від 27.09.2023 року повідомило ОСОБА_1 , що Одеська міська рада не має відритих реєстраційних. Рахунки цієї установи, з яких можливо було здійснити безспірне списання в управлінні Казначейства або будь-якому іншому територіальному органі Казначейства відсутні.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У відповідності до ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Згідно з ч. 2 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, як зазначав позивач, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Згідно з пунктом 1.1. Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, Виконавчий комітет Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється радою на період її повноважень відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради.

Згідно з п. 1.1. Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, Виконавчий комітет Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється радою на період її повноважень відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції виконання остаточного судового рішення, яким вирішений спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру, є частиною "права на суд" (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece, § 40, 45, заява № 18357/91) від 19 березня 1997 року, "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia, § 34, 37, заява № 59498/00) від 7 травня 2002 року). З погляду застосування гарантій права на належне виконання державою судового рішення, за яким вона є боржником, не має жодного значення, якими - приватними чи публічними - є у національній правовій системі відносини з виконання державою такого рішення.

Судовий контроль має забезпечити виконання судових рішень належним чином.

Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України.

Суд враховує те, що Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, що не може бути перешкодою для виконання судового рішення, а рішення суду згідно Конституції України повинно бути виконаним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з метою ефективний засіб юридичного захисту позивача, спроможного забезпечити адекватне реальне виконання рішення суду у цій справі і стягнення присуджених грошових коштів стягувану, слід змінити спосіб виконання рішення суду та здійснити стягнення з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (постанова ВС від 14.05.2020 року справа № 916/1952/17 ).

У зв`язку з вищевикладеним суд вбачає підстави для задоволення заяви Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в України», ст.ст. 11, 18, 19, 23, 43, 48, 76-81, 258-260, 431, 435 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище задовольнити.

Встановити спосіб і порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року справа № 2-7358/06, а саме: стягнути з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) з рахунку розпорядника коштів місцевого бюджету - Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, код ЄДРПОУ - 04056919) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346 (п`ять тисяч триста сорок шість) гривень 94 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 14.01.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.