РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/2637/23

Провадження № 22-ц/4815/69/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за її адресою. Вказує, що коли дитини перебуває в батька, останній халатно відноситься до його здоров`я, не відповідає на дзвінки, не каже коли поверне дитину, добровільно домовитись про графік побачень або проживання не можливо.

Дитина відвідує дитячий садочок №91 в м. Києві, вона забезпечує йому необхідний побут, розвиток, заняття і розваги, слідкує за станом здоров`я, працює, має матеріальні та фізичні можливості для подальшого забезпечення майбутнього своєї дитини, має житло.

Вказує, що добровільно досягнути з відповідачем згоди не можливо, тому звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2024 року позов задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу і посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що суд помилково врахував висновок про визначення місця проживання дитини служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, оскільки дитина відвідує дитячий садок в м. Києві за місцем проживання.

Вважає, що погіршення здоров`я дитини відбулось з вини матері.

Стверджує про вчинення позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу та іншим родичам.

Вказує, що не задовольнивши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи суд порушив право на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Встановлено, що сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 28.12.2021 року Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно акту обстеження умов проживання затвердженого 15.06.2023 року начальником служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації складеного в м. Києві, вул. Парково-Сирецькій, 12/15, встановлено, що за вказаною адресою проживають та зареєстровані позивач та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Умови проживання задовільні, в квартирі чисто, охайно, для дитини створено окремий куточок, є іграшки, літній одяг.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2020 року встановлено, що ОСОБА_2 належить квартира по АДРЕСА_1 , загальною площею 27,5 кв.м., що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно консультативного висновку алерголога від 11.05.2023 року встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має діагноз алергічний риніт сезонний не уточнений, гострий кон`юктивіт, атопічний дерматит, період ремісії.

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку встановлено, що 10.06.2023 року о 14.51 год. надійшла заява ОСОБА_2 до Деснянського управління поліції ГУНП в м. Києві про те, що 09.06.2023 року в 07.45 год. ОСОБА_7 (батько дитини) забрав дитину ОСОБА_3 без її згоди.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/008194645 від 10.10.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира в АДРЕСА_2 .

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю затвердженого 23.04.2024 року рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області встановлено, що орган опіки та піклування визначив місце реєстрації дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Суд першої інстанції в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та Конвенції про права дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, оскільки матеріали справи не містять даних щодо наявності обставин, за яких проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам дитини.

Не встановлено таких обставин і судом апеляційної інстанції.

У відзиві на позов відповідач заперечував наявність спору щодо місця проживання дитини та стверджував, що не вимагає зміни її місця проживання. Водночас вказував на вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, проте такі обставини не є предметом спору у вказаній справі.

Доводи про недопустимість висновку про визначення місця проживання дитини служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради колегія суддів відхиляє.

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 06.11.2023 повідомила суд, що Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації проводить обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 та здійснює оцінку потреб родини (а.с. 103).

Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 22.02.2024 повідомила суд, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю в м. Ірпінь (а.с. 126).

Висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області №49/19 від 23.04.2024 року встановлено як факт проживання дитини з матір`ю в АДРЕСА_2 так і доцільність визначення місця проживання дитини з позивачкою (а.с. 157).

Доказів, які б вказували на недостовірність вказаного висновку відповідач не надав.

За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, її право на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини із нею.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, місцевий суд надав першочергове значення саме найкращим інтересам сина та визначення місця проживання його з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини з батьком, оскільки таке визначення місця проживання, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом права на правничу допомогу, то колегія суддів звертає увагу, що справа розглядалась судом першої інстанції тривалий час, а відповідач користувався допомогою адвоката. Ще 21.08.2024 року відповідач повідомив про розірвання договору з адвокатом та намір укласти договір з іншим адвокатом, проте звернувся у Рівненське бюро правничої допомоги №1 лише 12.09.2024, тобто в день розгляду справи. Обставин, які перешкоджали звернутись за правничою допомогою раніше відповідач не вказував. Крім того суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам відповідача по суті спору, тому колегія суддів вважає, що не відкладення справи не вплинуло на законність оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 23 січня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.