ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/198/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/3814/24 Категорія: на ухвалу Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарНовіков О.М., Сіренко Ю.В. Широкова Г.К.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 (повний текст складено 26.11.2024, суддя в суді першої інстанції Прилуцький В.О.) про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,

в с т а н о в и в :

у провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою судді від 04.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.11.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, якою позивач за зустрічним позовом оспорює батьківство та просить виключити відомості про нього як батька ОСОБА_3 , з актового запису №27 від 09.08.2021, зробленого виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, оскільки подана зустрічна позовна заява фактично спрямована на ініціювання нового судового розгляду позовних вимог щодо яких вже є рішення суду, що набрало законної сили.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, відповідач 03.12.2024 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу в якій зазначив, що ухвала суду необґрунтована, тому просив її скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою зустрічного позову про оспорювання батьківства є докази, які мали бути предметом доказування і не досліджувалися судом першої інстанції у справі №357/9448/23, а саме доведеність відсутності кровного споріднення між ним та малолітньою ОСОБА_3 , що можливе лише експертним шляхом. Наразі ним заявлено клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи для встановлення факту наявності або відсутності біологічної спорідненості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому зустрічний позов має бути прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом про стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи у провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 04.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.11.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, якою позивач за зустрічним позовом оспорює батьківство та просить виключити відомості про нього як батька ОСОБА_3 , з актового запису №27 від 09.08.2021, зробленого виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.07.2024 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про оспорювання батьківства відмовлено у повному обсязі. Вказане рішення оскаржене не було та 08.08.2024 набрало законної сили.

Такими є встановлені обставини справи, які регулюються наступними правовідносинами.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на момент подання зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства у справі, яка переглядається, набрало законної сили рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №357/9448/24, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою N 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19.05.2021 у справі №161/8523/18.

Згідно положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порівняльний аналіз відомостей про предмет та підстави звернення у суд за вирішенням спору у справі, що переглядається, та у справі №357/9448/23 свідчить про те, що предмет та підстави позову у цих справах є тотожними, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що сторонами за зустрічним позовом є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом зустрічного позову є вимога про оспорювання батьківства, сторонами у справі №357/9448/23 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, предметом позову є вимога про оспорювання батьківства.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 просив призначити судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу для встановлення наявності або відсутності біологічної спорідненості між ним та ОСОБА_3 , при цьому вказаного клопотання він не заявляв у межах розгляду справи №357/9448/23, а отже, відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України поніс ризик настання наслідків не вчинення ним процесуальних дій.

Тому звернення відповідача із зустрічним позовом та клопотанням про призначення експертизи, який, на його думку, має бути прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом про стягнення аліментів є помилковим та ґрунтується на неправильному розумінні норм процесуального законодавства, оскільки надання нового доказу, який з вини позивача не було надано у попередній справі, жодною нормою ЦПК не визнається зміною предмета чи підстави позову.

У справі, яка переглядається, та у справі №357/9448/23 сторони, предмет і підстава позову є тотожними, відмінність лише полягає в тому, що у справі №357/9448/23, серед іншого, позивачем не ставилось питання про призначення відповідної експертизи з метою визначення біологічної спорідненості, а в цій справі ОСОБА_1 просить призначити судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, тобто останній просить вчинити процесуальну дію на підтвердження заявленим ним у зустрічному позові вимог, що було його процесуальним обов`язком відповідно до ст.81 ЦПК України у попередній справі, та не свідчить про зміну предмета чи підстави позову про оспорювання батьківства.

Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №209/3584/21.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та відкритті провадження у справі за зустрічним позовом з підстав, передбачених за п.2 ч.1 ст. 186 КПК України.

Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому ця апеляційна скарга має бути залишена без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 14.01.2024.

Суддя-доповідач

Судді