КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2956/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Якименка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року про розгляд скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Якименком М.М., щодо визнання неправомірним та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23 липня 2024 року, винесеної у виконавчому провадженні з примусового виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/11905/23 від 07.12.2023.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 у справі № 759/11905/23, якою ОСОБА_1 зобов`язано надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання матері у присутності батька.

Виконання ухвали здійснюється за категорією стягнення - зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення та усунення перешкод у побаченні з дитиною на підставі статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

23 січня 2024 року виконавиця прийняла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1 700,00 гривень у зв`язку з невиконанням ним ухвали суду та вимоги виконавця. Зазначена постанова оскаржена в судовому порядку, справа перебуває у провадженні Київського окружного адміністративного суду, розгляд справи триває.

07 лютого 2024 року виконавиця прийняла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 3 400,00 гривень у зв`язку з невиконанням ним ухвали суду та вимоги виконавця. Зазначена постанова оскаржена в судовому порядку, справа перебуває у провадженні Київського окружного адміністративного суду, розгляд справи триває.

31 травня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою змінив ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023, встановивши місце безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою дочкою, ОСОБА_3 , в присутності батька за встановленим судом першої інстанції графіком протягом перших двох календарних місяців з дня прийняття постанови у публічних місцях за вибором ОСОБА_2 в місці, наближеному до місця проживання дитини. Після сплину вказаного строку - за встановленим в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 порядком.

26 червня 2024 року виконавиця склала вимогу, за якою ОСОБА_1 мав привести дочку за адресою: місто Київ, проспект Європейського Союзу, будинок 47 (ТРЦ «Ретровіль», ігроленд Papashon kids) для спілкування з матір`ю відповідно до судового рішення. Окрему постанову про визначення місця побачення стягувачки з дитиною виконавиця не приймала.

29 червня 2024 року представник скаржника у месенджері «Viber» повідомив виконавицю про неможливість прибуття ОСОБА_1 на місце зустрічі, через хворобу і небажання дитини бачити матір.

05 липня 2024 року виконавиця прийняла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1 700,00 гривень у зв`язку з невиконанням ним ухвали суду та вимоги виконавця. Зазначена постанова оскаржена в судовому порядку.

05 липня 2024 року виконавиця прийняла постанови про виправлення помилки у постановах від 23.01.2024 року і 07.02.2024 року, самостійно, не в установлений законом спосіб, змінивши порядок виконання рішення зі статті 63 Закону та статтю 64-1 Закону («Виконання рішення про встановлення побачень з дитиною»).

23 липня 2024 року виконавиця прийняла постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Зазначену постанову скаржник вважає неправомірною, оскільки категорія стягнення, за якою здійснюється примусове виконання ухвали суду (ст. 63 Закону), не передбачає прийняття такої постанови; виконавиця змінила категорію стягнення у протиправний спосіб; у постанові відсутнє будь-яке її мотивування; виконавиця не врахувала поважність причин невиконання рішення суду, такі як хвороба боржника і небажання дитини бачитися з матір`ю, що підтверджене численними висновками спеціалістів та експертів.

З огляду на викладене, просив суд визнати неправомірною і скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко Анни Сергіївни про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.07.2024 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко Анни Сергіївни при винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23 липня 2024 року, винесеної у виконавчому провадженні з примусового виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко Анни Сергіївни про встановлення тимчасового обмеження боржника, ОСОБА_1 , у праві керування транспортними засобами від 23 липня 2024 року, винесеної у виконавчому провадженні з примусового виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року.

Зобов`язано старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко Анну Сергіївну, а у разі нездійснення нею повноважень старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - уповноважену особу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), скасувати постанову від 23 липня 2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника, ОСОБА_1 , у праві керування транспортними засобами, винесеної у виконавчому провадженні з примусового виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Якименко М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року змінити та доповнити мотивувальну частину посиланням на норми права та висновки Верховного Суду, які підлягали обов`язковому застосуванню у правовідносинах, які склалися у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції з`ясував не усі обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що виявилось у тому, що суд першої інстанції не дослідив всі матеріали скарги та не звернув увагу на порушення вимог до оформлення документів в рамках виконавчого провадження з боку старшого державного виконавця Пономаренко А.С..

Вказував, що суд першої інстанції безпідставно відхилив аргументи скаржника про відсутність у матеріалах виконавчого провадження постанови про визнання часу і місця побачення з дитиною, вважаю, що сама по собі відсутність вказаної постанови, за умови коли боржник беззаперечно знав про час і місце побачення, не свідчить про порушення виконавицею порядку виконання рішення і, як наслідок, про неправомірність постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобами. Апелянт вважає, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає п. 5 Розділу Інструкції з організації примусового виконання рішень та висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 522/17680/18, у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 712/11457/19.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що сду першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що постановою Київського апеляційного суду від 31.05.2024 року категорія стягнення, за якою виконувалася ухвала суду, змінилася з ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» на ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки єдиною зміною, відповдіно до постанови апеляційного суду, було місце побачення та спільного проведення часу. Оскільки зміна місця проведення виконавчих дій не змінює порядку цих дій, тому на переконання апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що змінилася категорія стягнення, за якою виконувалася ухвала суду.

Крім того звернув увагу суду, що у згаданій постанові Київського апеляційного суду вказувалось те, що зміна місця побачень є тимчасовою, строком на два місяці, а по їх сплину застосовується ухвала першої інстанції. Таким чином виконання ухвали суду є безперервним процесом і не може бути змінений її порядок лише за умови зміни місця проведення виконавчих дій.

Посилався на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження не містять відповідної постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а отже порядок вчинення виконавчих дій змінений не в спосіб і не у порядку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Також скаржник в своїй апеляційній скарзі посилався зокрема на правові висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 761/17501/21, у справі № 380/16763/22 від 18 липня 2023 року, від 05 черввня 2024 року у справі № 480/6452/23.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

14 січня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 , яка повідомила суду апеляційної інстанції про те, що у судовому засіданні, яке призначене на 14.01.2025 року на 10 год. 30 хв. взяти участь не зможе за станом здоров`я, тому з метою економії процесуального часу просила проводити його без її участі. Просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23 липня 2024 року, винесеної у виконавчому провадженні з примусового виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/11905/23 від 07.12.2023 року, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що хвороба боржника, підтверджена електронним листком непрацездатності, є поважною причиною невиконання ухвали суду. Здоров`я людини разом із нею самою, її життям, честю і гідністю, недоторканністю і безпекою відповідно до статті 3 Конституції України визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд першої інстанції наголошував на тому, що наявність у боржника захворювання зобов`язує його утримуватися від перебування у громадських місцях задля убезпечення себе та інших осіб від погіршення стану здоров`я. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що ухвала суду про встановлення побачень з дитиною не була виконана 29.06.2024 року і 30.06.2024 року з поважних причин.

Такі висновки суду повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Водночас щодо обраного скаржником способу захисту, суд першої інстанції інстанції зазначав, що у скарзі представник ОСОБА_1 просив визнати постанову виконавиці про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами неправомірною і скасувати її, суд першої інстанції посилаючись на ч. 2 ст. 451 ЦПК України обгрунтовував свої висновки тим, що норми процесуального права не передбачають повноважень суду на скасування рішень органів державної виконавчої служби чи приватних виконавців. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що необхідно зобов`язати виконавицю чи іншого уповноваженого працівника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову від 23 липня 2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника, ОСОБА_1 , у праві керування транспортними засобами.

Рішення суду в цій частині сторонами виконавчого провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Встановлено, що 07 грудня 2023 року Святошинський районний суду міста Києва постановив ухвалу про забезпечення позову у справі № 759/11905/23, якою зобов`язав ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання матері у присутності батька.

05 січня 2024 року виконавиця прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали суду.

23 січня 2024 року виконавиця прийняла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700,00 гривень у зв`язку з невиконанням ним ухвали суду та вимоги виконавця. Згідно з постановою 18.01.2024 року на адресу боржника направлену вимогу та зобов`язано привести дитину на побачення з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Виходом державного виконавця на вказану адресу встановлено, що боржник не з`явився, дитину не привів, побачення не відбулося, рішення суду та вимога виконавця не виконані. Постанова прийнята на підставі статті 63 Закону.

07 лютого 2024 року виконавиця прийняла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 3400,00 гривень у зв`язку з невиконанням ним ухвали суду та вимоги виконавця. Згідно з постановою 01.02.2024 року на адресу боржника направлену вимогу та зобов`язано привести дитину на побачення з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Виходом державного виконавця на вказану адресу встановлено, що боржник не з`явився, дитину не привів, побачення не відбулося, рішення суду та вимога виконавця не виконані. Постанова прийнята на підставі статті 63 Закону.

31 травня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою змінив ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року, встановивши місце безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_2 з малолітньою дочкою, ОСОБА_3 , в присутності батька за встановленим судом першої інстанції графіком протягом перших двох календарних місяців з дня прийняття постанови у публічних місцях за вибором ОСОБА_2 в місці, наближеному до місця проживання дитини. Після сплину вказаного строку - за встановленим в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року порядком. Повна постанова складена 25 червня 2024 року.

26 червня 2024 року стягувачка і боржник у присутності виконавиці узгодили місце і час побачення з дитиною (29 червня 2024 року і 30 червня 2024 року місто Київ, проспект Європейського Союзу, будинок 47 (ТРЦ «Ретровіль», ігроленд Papashon kids) з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.), про що виконавиця склала відповідну вимогу.

29 червня 2024 року представник скаржника у месенджері «Viber» надіслав виконавиці повідомлення такого змісту: «Доброго дня! Прошу при вчиненні виконавчих дій врахувати відео та аудіо щодо небажання Софії зустрічатися та інші поважні причини, підтверджені вищенаданими документами, неможливості зустрічі». Додатково представник скаржника надіслав відповідачці аудіо та відеофайли з повідомлення малолітньої ОСОБА_3 про небажання зустрічатися з матір`ю, довідку про реєстрацію електронного листка непрацездатності з 29.06.2024 року до 03.07.2024 року, копію огляду лікарем від 28.06.2024 року. Наведені обставини виконавиця визнала.

Згідно з актом державного виконавця, складеним 29.06.2024 року, на вимогу державного виконавця від 26.06.2024 року божник за адресою: місто Київ, проспект Європейського Союзу, будинок 47 (ТРЦ «Ретровіль», ігроленд Papashon kids) не з`явився, малолітню дочку не привів, вимогу виконавиці та рішення суду не виконав, причини невиконання не повідомив.

Згідно з актом державного виконавця, складеним 30.06.2024 року, на вимогу державного виконавця від 26.06.2024 року боржник за адресою: місто Київ, проспект Європейського Союзу, будинок 47 (ТРЦ «Ретровіль», ігроленд Papashon kids) не з`явився, малолітню дочку не привів, вимогу виконавиці та рішення суду не виконав, причини невиконання не повідомив.

05 липня 2024 року виконавиця прийняла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700,00 гривень у зв`язку з невиконанням ним ухвали суду та законної вимоги виконавця. Згідно з постановою 26.06.2024 року на адресу боржника направлену вимогу та зобов`язано привести дитину на побачення з матір`ю за адресою: місто Київ, проспект Європейського Союзу, будинок 47 (ТРЦ «Ретровіль», ігроленд Papashon kids). Також про вимогу повідомлено в телефонному режимі. Виходом державного виконавця на вказану адресу встановлено, що боржник не з`явився, дитину не привів, побачення не відбулося, рішення суду та вимога виконавця не виконані. Про причини невиконання офіційно не повідомляв.

05 липня 2024 року виконавиця прийняла постанову про виправлення помилки у постанові про накладення штрафу від 23.01.2024 року, змінивши підставу прийняття постанови зі статі 63 Закону на статтю 64-1 Закону.

05 липня 2024 року виконавиця прийняла постанову про виправлення помилки у постанові про накладення штрафу від 07.02.2024 року, змінивши підставу прийняття постанови зі статі 63 Закону на статтю 64-1 Закону.

23 липня 2024 року виконавиця прийняла постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. У постанові зазначено, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

У висновку від 16 червня 2023 року, яким було проведено психодіагностичне обстеження малолітньої ОСОБА_3 , складеним психологом ОСОБА_4 , наявна рекомендація про недопущення повторного травмування дитини через недбале ставлення, ігнорування її життєво важливих потреб, порушення відчуття безпеки дитини, примушування до спілкування з матір`ю без бажання на те дитини, раптове відібрання її від батька, який є для неї опорною фігурою.

У висновку від 19 червня 2023 року, яким було проведено психодіагностичне обстеження малолітньої ОСОБА_3 , складеним психологом ОСОБА_5 , є висновок щодо неможливості відібрання дитини від батька та зміни місця проживання; висновку щодо наявності виключних обставин, які унеможливлюють побачення матері з дитиною на час розгляду цієї справи, немає.

У висновку від 28 липня 2023 року зазначено, що Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України була проведена судова психологічна експертиза, відповідно до якої судові експерти дали відповіді щодо ставлення дитини до батька та матері, щодо соціального середовища, в якому перебуває дитина, побажання дитини проживати з одним із батьків. Також указано на недопустимість здійснення примусу малолітньої ОСОБА_3 щодо контактів з матір`ю, оскільки примус містить у собі ознаки психологічного насильства.

Відповідно до висновку експерта від 18 жовтня 2023 року Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України провів судову психологічну експертизу, у якій зазначено про недопустимість здійснення примусу малолітньої ОСОБА_3 щодо контактів з матір`ю.

У висновку від 16 червня 2024 року, яким було проведено психодіагностичне обстеження малолітньої ОСОБА_3 , складеним психологом ОСОБА_6 , зазначено, що категорично заборонено здійснювати примус малолітньої ОСОБА_3 щодо необхідності спілкування з матір`ю.

Встановлено, що спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про втсановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобоми від 23.07.2024 року на підставі ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність винесеної постанови старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко Анни Сергіївни про встановлення тимчасового обмеження боржника, ОСОБА_1 , у праві керуванні транспортними засобами від 23 липня 2024 року, оскільки виконавиця достеменно знала про об`єктивну неможливість виконання ухвали суду від 29.06.2024 року та 30.06.2024 року, з огляду на хворобу боржника, яка підтверджена електроним листком непрацездатності, що є поважною причиною невиконання ухвали суду, а тому виконавиця мала б відкласти виконавчі дії, однак такі дії не були вчинені.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець без внесення будь-яких змін до матеріалів виконавчого провадження, а лише шляхом випавлення помилки процесуальних документів від 23.01.2024 року та 07.02.2024 року у частині зазначення статті Закону України «Про виконавче провадження» змінила порядок виконання судового рішення зі статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» та статтю 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки 05.07.2024 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі в частині зазначенні статті. Крім того зазначені постанови не є предметом розгляду скарги, що розглядається.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції не врахував ті обставини, що головною причиною не виконання ухвали суду від 07.12.2023 року є не хвороба боржника, а саме небажання дитини приїждати на зустрічі з матір`ю, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження не впливають на правильність та законність судового рішення, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено неправомірність винесеної постанови від 23.07.2024 року державним виконавцем. А питання бажання чи відсутність бажання дитини бачитись з матір`ю та докази на підтвердження цієї обставини буде розглядати суд при розгляді основного спору по суті між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміна місця проведення виконавчих дій (відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 31.05.2024 року) не змінює порядок цих дій, тому скаржник вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що змінилась категорія стягнення, за якою виконувалася ухвала суду, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення в мотивувальній частині постанов Верховного Суду, як підставу для зміни рішення, суд апеляційної інстанціх відхиляє, оскільки не зазначення у рішенні постанов Верховного Суду не є обов`язковою підставою для зміни рішення в мотивувальній частині.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, задовольняючи частково скаргу, а також вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 451 ЦПК України та положення Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Якименка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «16» січня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.І. Олійник