РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., за участю секретаря - Вчерашнюк А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою в порядку окремого провадження, в якій просив суд:

- встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , свого неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Київ, без участі матері ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 02.10.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №2980) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 28.01.2014.

Після повномасштабного вторгнення російської федерації в березні 2022 року ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 виїхали за межі території України до республіки Німеччина. Однак, 05.06.2022 ОСОБА_3 повернувся на територію України, а ОСОБА_2 залишилась проживати у республіці Німеччина та не має наміру повертатись в Україну, оскільки отримала документи на проживання у Німеччині.

З часу повернення на територію України ОСОБА_3 постійно проживає з батьком - ОСОБА_1 , який здійснює його виховання, піклування, догляд та утримання.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023 у справі №760/8498/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02.10.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №2980), розірвано.

Факт постійного проживання батька з дитиною підтверджується актом обстеження житлових умов від 18.12.2023, виданого головним спеціалістом відділу з питань захисту прав дітей служби у справах сім`ї та дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітнього сина зумовлене необхідністю отримання соціальної допомоги на дитину. Крім того, встановлення даного факту має суттєве юридичне значення, зокрема, але не виключно, для можливості переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною; для зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації дитини за новим фактичним місцем проживання; для можливості забезпечити дітям відпочинок закордоном та інше.

З огляду на вищевикладене, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.01.2023 відкрито окреме провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2024 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.05.2024 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2024 скасовано, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання заявник не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд без участі, заяву просила задовольнити у повному обсязі.

Заінтересовані особи в засідання не з`явились, повідомлені належним чином, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає заявлені вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_3 , актовий запис №310.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02.10.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №2980) розірвано.

Відповідно до акту служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про обстеження умов проживання від 18.12.2023 ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки від 30.01.2023 №11 Навчально-виховного комплексу «Ерудит» дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) - школа І ступеня - гімназія Солом`янського району м. Києва вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 3-Б класі НВК «Ерудит» Солом`янського району м. Києва.

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданою НВК «Ерудит» вбачається, що «після початку (лютий 2022 р.) повномасштабної війним в Україні, ОСОБА_5 певний час перебував з матір`ю, ОСОБА_2 , за кордоном у Німеччині, навчався дистанційно. З2022-2023 навчального року відвідує НВК «Ерудит» очно. Вихованням ОСОБА_5 займається батько.» Хлопчик до школи завжди приходить вчасно, охайно одягнений та доглянутий. ОСОБА_5 забезпечений усім шкільним приладдям. На всі прохання учителя батько реагує вчасно. Батько постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником через вайбер спілкування».

Згідно з листом №149 від 18.12.2023 ТОВ «ФК «Динамо «Київ» вбачається, що « ОСОБА_3 дійсно навчається у ДЮФШ «Динамо» Київ. На конкурсний відбір для зарахування до ДЮФШ «Динамо» його привів батько, ОСОБА_1 , який і у подальшому підтримує сина у його бажанні займатись футболом. Зі слів тренера цієї вікової групи, на тренування ОСОБА_7 приводить виключно батько, який постійно присутній на усіх змаганнях команди сина. В роботі батьківського комітету групу також приймає участь лише батько - ОСОБА_1 . Декілька разів, саме батько ОСОБА_7 звертався до нас з приводу отримання листа на звільнення під час виїзду команди на змагання та отримував екіпірування для сина. З мамою ОСОБА_3 , ані керівництво школи, ані тренери не знайомі».

Відповідно до листів Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.05.2023 №108-108/ОП/Г-621-1220, від 20.11.2023 №108-108/ОП/Г-1468-3109, від 07.06.2024 №108-108/ОП/Г-532/1-1505, від 14.05.2024 №108-108/ОП/Г-532-1275 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо завірення заяви до Державної прикордонної служби України про виїзд за межі України сина, ОСОБА_3 , 2014 р.н.

Згідно з довідкою ОДЧ «Карпатська Січ» від 24.03.2022 №24/03-6 вбачається, що ОСОБА_1 з 24.03.2022 перебував у складі підрозділу ОДЧ «Карпатська Січ» №23 ТрО м. Києва.

Відповідно до акту встановлення факту здійснення догляду від 21.02.2023 вбачається, що ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_8 .

Відповідно до акту встановлення факту здійснення догляду від 22.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №781995,

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статті 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

У поданій заяві заявник зазначає, що малолітній син ОСОБА_3 проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і самостійному вихованні, тобто фактично при задоволенні даної заяви можна буде дійти висновку, що мати дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що не є предметом даної цивільної справи.

Як суд вже зазначав, в силу ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітніх дітей, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Розірвання шлюбу між заявником та матір`ю дитини - ОСОБА_2 у липні 2023 року не доводить факту відсутності участі матері у вихованні малолітніх дітей.

Також, суд зазначає, що Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Надані заявником лист «ФК «Динамо «Київ» від 18.12.2023 ТОВ №149, довідка від 30.01.2023 №11 Навчально-виховного комплексу «Ерудит» та характеристика підтверджують лише факт того, що дитина навчається у школі, займається футболом, а також свідчить, що заявник, як батько бере активну участь у його навчанні: спілкується із класним керівником, тренером дитини, цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори, забезпечує дитину необхідним для навчання приладдям.

Та обставина, що мати - ОСОБА_2 , не відвідувала школу та не цікавилася навчанням дитини, не відвідувала тренування з футболу не свідчить про той факт, що мати не бере жодної участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні дитини.

Суд звертає увагу, що сам заявник вказав у заяві, що мати дитини проживає окремо у Республіці Німеччина, а тому, враховуючи такі обставини відвідування матір`ю навчального закладу, де навчається її син або організація дозвілля дитини за місцем проживання у місті Києві є ускладненими з об`єктивних причин.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини (позиція Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22).

Також, у постанові від 22.09.2022 р. в справі № 462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Таким чином, враховуюче вищенаведене суд вбачає, що заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітнього сина матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Суд зазначає, що поданою заявою заявник фактично намагається юридично закріпити за собою статус одинокого батька, при цьому не позбавляючи матір дітей батьківських прав та не застосовуючи до неї жодного іншого виду відповідальності за ухилення від своїх обов`язків матері, при цьому будь-яких наслідків для прав та обов`язків матері дитини рішення в даній справі, в разі задоволення заяви, не матиме.

З огляду на обставини справи заявник не є одиноким батьком, а тому встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дітей батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків.

Як передбачено статтями 76 та 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79 та 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

З огляду на встановлені обставини справи, у відповідності до частини другої статті 315 ЦПК України, у суду відсутні підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись ст.ст. 3-5, 18, 76-83, 95, 258, 259, 263-268, 293, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.О. Козленко