Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/898/24

22 січня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Богородчани у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментівна утримання дітей за минулий час,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Пушкарьов О.О., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2013 року. У шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося і з 2019 року вони припинили спільне проживання. Рішенням Богородчанського районного суду від 22.01.2020 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю і перебували на її повному утриманні. Оскільки вони з відповідачем не досягли згоди щодо розміру аліментів, вона звернулася в суд і 19.03.2024 року Богородчанським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на дітей з 06.03.2024 року.

Також зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач обіцяв сплачувати аліменти у добровільному порядку і з 22.01.2020 року надавати кошти на їх утримання. Однак через складне матеріальне становищевін не виконував таку обіцянку, що підтверджується власноручною заявою, в якій відповідач такий факт визнав. Вказує, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів, зокрема приїздила до нього додому за останнім відомим місцем проживання, де він був відсутній, телефонувала йому, однак він не відповідав на дзвінки, а коли відповідав, то обіцяв сплатити аліменти найближчим часом. За таких обставин просила позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей за минулий час у розмірі 642175 грн 85 коп.

До початку судового розгляду представником позивачки подано заяву про уточнення заявлених вимог, у якій він просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей за минулий час у розмірі 321087 грн 92 коп.

Відповідач, від імені якого діє адвокат Федорів С.І., подав відзив, у якому вимоги позову не визнав, вважає позов необґрунтованим. Вказує на безпідставність твердження позивачки про те, що він ухилявся від сплати аліментів. Погоджується з тим, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, однак він не припинив спілкування з ними та матеріальну їх підтримку, зокрема перераховував позивачці кошти на їх утримання та самостійно купляв потрібні речі. Хоч виплати були нерегулярними, однак позивачка жодного разу претензій з цього приводу не висловлювала. Не перерахувавши кошти одного місяця, він намагався в подвійному розмірі це зробити наступного місяця. Вказав, що всього ним було направлено ОСОБА_1 346407 грн (76407 грн - у валюті України - гривні, та 270000 грн - валютою Польщі (злотими).

Звертає увагу, що з часу розірвання шлюбу до березня 2024 року позивачка жодних заходів щодо одержання аліментів не вживала, оскільки він надавав кошти самостійно. Кошти він перераховував як на банківський рахунок позивачки, а інколи навіть на рахунок теперішнього її чоловіка ОСОБА_5 .

Щодо наданої фотокопії заяви, в якій він визнає факт відмови від аліментних виплат, то зазначає, що позивачка обманним шляхом змусила його написати та переслати її через застосунок Viber. Однак він відразу ж зв`язався зі своїм адвокатом, прочитав зміст заяви та, отримавши консультатцію, відразу ж знищив написану заяву, оскільки там він повідомляв недостовірні відомості. За таких обставин просить у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, у поданій заяві представник позивачки просив проводити розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши на недоведеності стороною позивача факту ухилення відповідачем від сплати коштів на утримання дітей. Вважає абсурдним зауваження представника позивача про те, що долучені до справи китанції про перерахунок коштів не можуть бути взяті до уваги, оскільки в них жодним чином не зазначається про перерахунок коштів саме на утримання дітей. Наголосив, що відповідач не має жодних зобов`язань перед позивачкою та її теперішнім чоловікомОСОБА_5 , а надіслані на їхні карткові рахунки кошти були адресовані як кошти на утримання спільних дітей позивачки та відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких пістав.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.10.2013 року у виконавчому комітеті Порогівської сільської ради Богородчанського (тепер - Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, актовий запис №19.

У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є неповнолітніми.

Рішенням Богородчанського районного суду від 22.01.2020 року у справі №338/1339/19 шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Богородчанського районного суду від 19.03.2024 року у справі №338/351/24 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину з 06.03.2024 року.

Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та сталою судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2020 у справі №215/5867/17 та від 07 грудня 2022 року у справі №756/11185/20.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, в розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

Твердження позивачки про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів та не надавав кошти на утримання дітей спростовуються долученими до матеріалів справи квитанціями (а.с.103-185), згідно з якими за період з січня 2020 року по грудень 2023 року відповідачем перераховано позивачці 73343,89 грн та 29350 злотих. Переказ відповідачем вказаних коштів на рахунок позивачки та її теперішнього чоловіка ОСОБА_5 стороною позивача не заперечується й, на переконання суду, ці кошти є аліментними платежами, оскільки стороною позивача не надано доказів наявності у відповідача інших зобов`язань, крім аліментних. Переказ вказаних коштів також свідчить про те, що відповідач не ухилявся від утримання дітей, а навпаки добровільно надавав кошти на потреби дітей.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки та її представника про те, що заявою від 19.06.2024 року відповідач визнав факт умисного ухилення від сплати аліментних платежів і така вимога висловлювалася йому позивачкою. З цього приводу суд зазначає, що копія заяви ОСОБА_2 від 19.06.2024 року (а.с.20) є недопустимим доказом, оскільки суду не надано оригінал такого письмового документу. Крім того, зазначені у цій заяві відомості щодо несплати коштів на утримання дітей спростовано в судовому засіданні дослідженими та перевіреними у справі доказами (поясненнями відповідача та його представника, квитанціями про переказ коштів позивачці відповідачем), що у своїй сукупності сумнівів у їх достовірності не викликає.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що підстави для стягнення аліментів з відповідача за минулий час відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення 321087,92 грн аліментів на утримання дітей за минулий час.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 27.01.2025 року.

Головуючий О. А. Шишко