Справа № 452/3416/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2025 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

секретар судового засідання Задорожна В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

за участю представника позивача Ільківа М.М.,

представника відповідача Кінцак С.Б.,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ільків М.М. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи в розмірі 400 000 гривень.

Позов мотивує тим, що 16 лютого 2023 року о 01 год. 30 хв. на 30 км 5 пікет перегону «Комарно-Коропуж», що у с. Хишевичі Львівської області, вантажний поїзд №4861 сполученням «Львів - Хирів» у складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів, який рухався в напрямку станції с. Коропуж, під керуванням машиніста ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

За даним фактом 16 лютого 2023 року слідчим СВ ВнП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій машиніст ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця».

Доньці загиблого - ОСОБА_1 - заподіяно неоціненну моральну шкоду, яка полягає у раптовій втраті найближчої людини. Попри те, що минуло більше року після смерті батька, її емоційний стан дуже нестійкий, вона постійно відчуває відсутність рідної людини. Так як для позивача загиблий був не тільки хорошим батьком, але й близьким другом, горе від непоправної втрати завдає їй глибоких моральних страждань. ОСОБА_4 позбавлена його любові та підтримки, тому знаходиться в пригніченому стані.

Із часу раптової смерті батька у позивача значно погіршився психоемоційний стан, вона відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, загальну слабкість, значне погіршення сну, посилення дратівливості, що в значній мірі призвело до погіршення стану здоров`я. Все це разом призвело до зниження працездатності, що знову-таки поглиблює негативні переживання. Відновити попередній стан її життя неможливо.

У зв`язку із смертю ОСОБА_3 його доньці заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, втраті спокою, зміні повсякденного життя. Однак, оцінити розмір її душевних страждань та життєві зміни об`єктивно важко, так як таке поняття як «життя людини» не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Смерть батька завдала їй сильні психічні страждання, відновити її душевний стан неможливо.

Сам факт загибелі ОСОБА_3 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Із урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 400 000 гривень. Просить позов задовольнити.

17.09.2024 року ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області прийнято дану цивільну справу до свого провадження та розпочато здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

02.10.2024 року від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позовні вимоги мотивовані тим, що 16.02.2023 року о 01 год. 30 хв. на 30 км 5 ПК перегону «Комарно-Коропуж», що у с. Хишевичі Львівського району Львівської області вантажний поїзд № 4861 сполучення «Львів-Хирів» в складі локомотива ТЕЗЗАС2016 та 35 вантажних вагонів, який рухався в напрямку станції с. Коропуж під керуванням машиніста ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

За даним фактом 16 лютого 2023 року слідчим СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

У постанові про закриття кримінального провадження від 26.09.2023 №0000046 (далі - Постанова) зазначається, що зі слів машиніст потяга № 4861 сполученням «Львів-Хирів» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 рухався у попутному напрямку, як на с. Коропуж, із правої сторони та потрапив під рейси по напрямку руху локомотива, як на с. Коропуж, в результаті отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці події.

Зазначає, що відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджено наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 № 193/2633 (далі - Правила) визначено вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту.

Так, розділом 2 визначено правила безпеки для пішоходів. Відповідно - пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати сповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Наближаючись до залізничого переїзду, громадяни повинні уважно стежити за світловою і звуковою сигналізацією, а також положенням шлагбаумів. Переходити колії дозволяється тільки при відкритому шлагбаумі.

Відповідно до пунктів 2.5., 2.6., 2.15., 2.19., 2.20. Правил пішоходам забороняється:

-ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів;

-переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше, ніж 400 м;

-класти на рейки залізничної колії будь-які предмети;

-сидіти на краю посадкової платформи, перону;

-знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, як вбачається з показів свідка (машиніста) ОСОБА_5 , які зазначені в Постанові встановлено, що 16.02.2023 р. близько 01:36 год., було застосовано екстрене гальмування вантажного потяга № 4861 сполученням «Львів- Хирів» в складі локомотива ТЕ-33-АС-2016 та вантажних вагонів в кількості 35, який рухався в напрямку ст. Коропуж із швидкістю 60 км, яким останній здійснював керування, оскільки в попутному напрямку біля потяга рухався невідомий чоловік, коли зрозумів, що чоловік дуже близько проходив біля колії, одразу ж почав подавати звукові сигнали великої гучності, на які потерпілий не реагував, застосовано термінове гальмування, однак відбулось зіткнення, після якого потяг проїхав до повної зупинки.

Тому, просить суд звернути увагу, що загиблий перебував біля колії та жодним чином не реагував на звукові попереджувальні сигнали великої гучності про наближення потяга, який рухався із дозволеною швидкістю та котрий застосував екстрене гальмування, однак потяг не зміг зупинитися миттєво та уникнути наїзду на чоловіка, який проходив біля колії та жодним чином не реагував на подачу звукових сигналів.

Крім вищенаведеного, з Постанови вбачається, що згідно висновку експерта №1425/Е від 04.05.2023 р. за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи встановлено, що при переході залізничних колій пішохід ОСОБА_6 , повинен був керуватись вимогами пунктів 2.3, 2.5. 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Також, мала місце невідповідність між діями пішохода ОСОБА_6 та вимогами нормативно-правових документів, що діють на залізничному транспорті України. При цьому, дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам пунктів 2.3, 2.5, 20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, дана невідповідність полягає в тому, що ОСОБА_6 знаходився в стані алкогольного сп`яніння на об`єкті залізничного транспорту, а саме йшов вздовж залізничної колії ближче 5 метрів, а при наближенні потяга не покинув межі небезпечної зони.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Додатково зазначили, що згідно висновку експерта № 1422-Е від 26.05.2023 р. за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи, про яку зазначається в Постанові, встановлено, що гальмівна система потяга № 4861 сполученням «Львів-Хирів» в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів перед настанням залізнично-транспортної пригоди - наїздом на пішохода ОСОБА_3 , 16.02.2023 р. за параметрами представленими в матеріалах кримінального провадження №0000046 перебувала у технічно справному стані.

Згідно висновку експерта № 878/Е від 08.09.2023 р., за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи встановлено, що невідповідності у діях членів локомотивної бригади при веденні вантажного потяга № НОМЕР_1 сполученням «Львів- Хирів» в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 не було.

Згідно висновку експерта № 1424-Е від 09.2023 р., про який також згадано в Постанові, вбачається, що безпосередньою технічною причиною наїзду вантажного потяга № НОМЕР_1 сполученням «Львів-Хирів» в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів на пішохода ОСОБА_3 , 16.02.2023 р. стало перебування даного пішохода в габариті рухомого складу та не покидання його меж на момент слідування зазначеним потягом по непарній колії 30 км, 5 ПК перегону Комарно-Коропуж. Із технічної точки зору члени локомотивної бригади потяга № 4861 не могли запобігти наїзду цього потяга на пішохода ОСОБА_3 .

Запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг пішохід ОСОБА_6 , виконавши вимоги п. 2.3 Правил у частині перебування поза межами небезпечної зони при слідуванні потяга № 4861 по непарній колії 30 км 5 ПК перегону «Комарно- Коропуж».

Таким чином, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що наїзд вантажного потяга № НОМЕР_1 сполученням «Львів-Хирів» в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів на пішохода ОСОБА_6 , трапився з вини останнього, який як вбачається з матеріалів досудового розслідування, грубо порушив Правила, внаслідок чого й відбулось смертельне травмування останнього, а отже в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року витребувані по справі докази.

08.11.2024 року від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що 26.09.2023 року ст. слідчим СВ ВнП № 1 ЛРУП у Львівській області капітаном поліції Стахівим Л.Л. винесено постанову в якій встановлено, що 16.02.2023 р. близько 01:36 год. на 30 км ПК 5 перегону «Комарно-Коропуж», що у с. Хишевичі Львівського району Львівської області вантажний потяг № 4861 сполученням «Львів-Хирів», в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів, який рухався в напрямку станції с.Коропуж під керуванням машиніста ОСОБА_5 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який зі слів машиніста рухався у попутному напрямку, як на с.Коропуж, із правої сторони та потрапив під рейси по напрямку руху локомотива, як на с. Коропуж, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

З матеріалів кримінального провадження від 16.02.2022 р. № 0000046, а саме протоколу допиту свідка ОСОБА_2 - машиніста тепловоза від 16.02.2023 р., пішохід ОСОБА_3 рухався у попутному напрямку, як на с. Коропуж, із правої сторони та раптово кинувся на рейси по напрямку руху локомотива, в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Про даний факт вказується в документах, серед яких: доручення про проведення досудового розслідування заступника начальника СВ ВнП № ЛРУП 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Колбуна Артема від 16.02.2023 р., повідомлення про початок досудового розслідування від 16.02.2023 р., доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, постанова про призначення судово-медичної експертизи від 16.02.2023 р.

Постановою ст. слідчого СВ ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Стахіва Любомира від 26.09.2023 р. (далі - Постанова) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 16.02.2023 р. закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Із висновку експерта №391/2023-т від 23.02.2023 р. при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_3 , виявлено етиловий спирт в кількості: в крові - 3,4 (проміле), в сечі - 4,31 (проміле), що як правило при житті може вказувати на критичний стан алкогольного сп`яніння.

Згідно Акту службового розслідування аварії від 27.02.2023 р. встановлено, що 16.02.2023 р. о 01 год. 36 хв. на перегоні Комарно-Коропуж 30 км ПК 5 при слідуванні тепловоза ТЕ-33-АС«2016» з потягом № 4861 машиністом ОСОБА_2 було помічено людину на колії. Для попередження наїзду було застосовано термінове гальмування, але наїзд попередити не вдалось. Причиною даного випадку стало порушення потерпілим п. 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Комісія по розслідуванню випадку аварії встановила, що вини залізниці у даному випадку немає.

Швидкість під час застосування екстреного гальмування становила 55 км/год., фактичний гальмівний шлях за записами реєстраторів склав 220 метрів при розрахунку 230 метрів при дозволеній швидкості руху по перегону - 80 км/год. Зупинка потяга № 4861 склала 1 год. 56 хв.

Згідно Акту огляду тепловоза ТЕЗЗАС № 2016 від 16.02.2023 р., автогальмівне обладнання тепловоза, звукові сигнали великої та малої гучності, буферні ліхтарі та прожектор в справному стані. Дефектів кузова тепловоза не виявлено. Система піскоподачі справна.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової залізнично-транспортної експертизи по кримінальному провадженню № 0000046 від 26.05.2023 р., гальмівна система потяга № 4861 «Львів - Хирів» в складі локомотива ТЕ33АС 2016 та 35 вантажних вагонів перед настанням залізнично-транспортної пригоди - наїздом на пішохода ОСОБА_3 16.02.2023, за параметрами, представленими в матеріалах кримінального провадження № 0000046, перебувала у технічно справному стані, який відповідав вимогам п. 8.1, п. 1.1 Додатку 2 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 28.10.1997 № 264-Ц (далі - Інструкція) та п. 11.1 Правил технічної експлуатації залізниць України (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової залізнично- транспортної експертизи по кримінальному провадженню № 0000046 від 08.09.2023 р. № 1423-е невідповідності у діях членів локомотивної бригади вантажного потяга № 4861 сполученням «Львів-Хирів», в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 , вимогам п. 6.38 Правил у частині необхідності стеження за вільністю колії, п. 17.1 Регламенту у частині подання сповіщувального сигналу при виявленні людини на шляху слідування потяга не було. Невідповідності у діях машиніста ОСОБА_2 при веденні вантажного потяга № 4861 сполученням «Львів-Хирів», в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 вимогам 16.40 Правил у частині недопустимості відволікання від керування потягом, перевищення швидкості його руху, п. 17.2 Регламенту дій локомотивних бригад в аварійних і нестандартних ситуаціях, затвердженого на 50 засіданні Ради залізничного транспорту 22.05.2009, у частині повідомлення черговому по станції про причину зупинки потяга, направлення помічника на місце пригоди, п. 10.1.21 Інструкції, п. 16.39 Правил у частині застосування екстреного гальмування для уникнення наїзду на людину не було.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової залізнично- транспортної експертизи по кримінальному провадженню № 0000046 від 08.09.2023 р.№ 1424-е безпосередньою технічною причиною наїзду потяга № 4861 сполученням «Львів-Хирів», в складі локомотива ТЕ33АС2016 та 35 вантажних вагонів на ОСОБА_3 є перебування останнього в габариті рухомого складу та не покидання його меж на момент слідування потяга № 4861 по непарній колії 30 км ПК 5 перегону Комарно- Коропуж. З технічної точки зору члени локомотивної бригади потяга № 4861 не могли запобігти наїзду цього потяга на пішохода ОСОБА_3 . Запобігти залізнично-транспортній пригоді міг пішохід ОСОБА_3 , виконавши вимоги п. 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України у частині перебування поза межами небезпечної зони при слідуванні потяга № 4861 по непарній колії 30 км ПК 5 перегону Комарно-Коропуж.

Зазначає, що загиблий ОСОБА_3 раптово кинувся на рейси по напрямку руху локомотива, та рухаючись в малій відстані від колії, жодним чином не реагував на звукові попереджувальні сигнали про наближення електропоїзда, який рухався із дозволеною швидкістю та котрий застосував екстрене гальмування, однак потяг не зміг зупинитися миттєво та уникнути наїзду на чоловіка, який раптово вийшов на колію та жодним чином не реагував на подачу звукових сигналів, тому в діях машиніста відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України, як і будь-який склад злочину взагалі. А тому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.11.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, втім представник позивача ОСОБА_7 просив справу слухати без участі позивачки. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав наведених у позові. Крім того показав, що дійсно 16 лютого 2023 р. вантажний поїзд №4861 сполученням «Львів- Хирів», який рухався в напрямку станції с. Коропуж, під керуванням машиніста ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, і котрий був батьком позивачки ОСОБА_1 . Внаслідок раптової втрати батька їй було завдано моральну шкоду, глибину якої важко виміряти, враховуючи той факт, що в діях машиніста відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України, а тому оцінюють моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

Представник відповідача Кінцак С.Б. в судовому засіданні позов заперечила та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та в додаткових письмових поясненнях. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що вбачається з доданої копії свідоцтва про смерть (а.с.9).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 30.10.2001 р. відомо, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний ОСОБА_3 (а.с. 7).

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 29.07.2022 року ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_8 і після укладення шлюбу « ОСОБА_10 » змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с. 8).

На ухвалу суду, було отримано від відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області матеріали кримінального провадження внесеного 16.02.2023 року до ЄРДР за №0000046, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником(володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19.

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18).

Згідно із статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху і т.п.) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 затверджено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до пунктів 2.5., 2.6., 2.15., 2.19., 2.20. Правил пішоходам забороняється:

-ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів;

-переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше, ніж 400 м;

-класти на рейки залізничної колії будь-які предмети;

-сидіти на краю посадкової платформи, перону;

-знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий свідомо порушив ці правила.

За матеріалами кримінального провадження вбачається, що постановою слідчого від 26.09.2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000046 - закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України. Дана постанова не оскаржена і не скасована.

Зокрема, згідно висновку експерта №391/2023-т від 23.02.2023 р. при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_3 , виявлено етиловий спирт в кількості: в крові - 3,4 (проміле), в сечі - 4,31 (проміле), що як правило при житті може вказувати на критичний стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Згідно з постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від вини.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

У ст.24 КК України визначено поняття умислу, зазначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, суд вважає, що представником відповідача доведено, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, оскільки в діях потерпілого наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілого.

З урахуванням зазначеного вище, суд доходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в позові представника ОСОБА_1 - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса м. Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, поштовий індекс 03150, .

Повне судове рішення складено 27.01.2025 року.

Суддя