П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21січня 2025 року м. Київ

Справа № 755/14143/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/994/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є. 02 квітня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2023 року позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму в розмірі 22215,78 грн, яка складається з суми нарахованих трьох відсотків річних у розмірі 961 грн, суми інфляційних втрат у розмірі 8225,37 грн та пені у розмірі 13029,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року у справі № 199/2427/22, яке набрало законної сили 05 квітня 2023 року, стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 30622,89 грн - недоплаченого страхового відшкодування (регламентна виплата), 1009,30 грн - пені за період з 29 листопада 2021 року по 03 лютого 2022 року, 166,00 грн - три відсотки річних за період з 29 листопада 2021 року по 03 лютого 2022 року. Вказане рішення суду було виконано МТСБУ 21 лютого 2023 року, тобто відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування несвоєчасно, а тому позивач має право на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України на компенсацію інфляційних втрат та 3% річних, а також на виплату пені на підставі ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 04 лютого 2022 року по 21 лютого 2023 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що визначений позивачем період з 04 лютого 2022 року по 21 лютого 2023 року входить до періоду, під час якого розглядалась цивільна справа № 199/2427/22, тобто є обставиною, що не залежала від волі боржника, у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування - 05 квітня 2023 року.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважав за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на правову допомогу, визначивши її у розмірі 2000 грн.

Не погодився із рішенням суду позивач, представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, представник вказує на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року у справі №199/2427/22 був встановлений факт прострочення МТСБУ виконання зобов`язання, а тому вказана обставина не підлягає повторному доказуванню. Також вказує на те, що положення абзаці 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки в них йде мова про розгляд справи щодо встановлення винної особи у ДТП. В цій справи вина була встановлена, а відповідач безпідставно зменшив суму страхового відшкодування, тому він має нести цивільну правову відповідальність визначену законом. Таким чином, суд першої інстанції невірно визначив характер спірних правовідносин.

З огляду на зазначене вище, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній на час відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року по справі № 199/2427/22, яке набрало законної сили, стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 30622,89 грн - недоплаченого страхового відшкодування (регламентна виплата), 1009,30 грн - пені за період з 29 листопада 2021 року по 03 лютого 2022 року, 166,00 грн - три відсотки річних за період з 29 листопада 2021 року по 03 лютого 2022 року /а.с.6-14/.

При ухваленні вказаного рішення судом встановлено, що 24 серпня 2021 року в м. Дніпрі, вул. Передовій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого не застрахована в жодній страховій компанії, та транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована у встановленому Законом порядку, тому потерпіла особа - позивач ОСОБА_1 набув права на отримання страхової виплати за рахунок МТСБУ.

26 серпня 2021 року адвокат Демарчук М.В., як представник ОСОБА_1 , звернувся до МТСБУ із повідомлення про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 9,10,11/.

Згідно з листом МТСБУ від 23 листопада 2021 року, відповідач розглянув справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 серпня 2021 року, та повідомив наступне: відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закони України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 46740,82 грн.

24 листопада 2021 року МСТБУ виплатило страхове відшкодування (регламентну виплату) на особистий рахунок позивача у розмірі 46740,82 грн.

Відповідачем МТСБУ не було доручено експерту Пилипенку О.С. визначити вартість транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП.

Таким чином, суд взяв до уваги наданий позивачем висновок, на підставі якого визначив суму недоплаченої регламентної виплати.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року залишено без змін /а.с.15-20/.

Згідно платіжної інструкції від 21 лютого 2023 року МТСБУ здійснена виплата позивачу 40889,60 грн /а.с.21/.

Позивач просить стягнути з відповідача за період з 04 лютого 2022 року по 21 лютого 2023 року: три відсотки річних у розмірі 961 грн, інфляційні втрати у розмірі 8225,37 грн та пеню у розмірі 13029,41 грн.

Відповідач МТСБУ у відзиві на позовну заяву, заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки розрахунок пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних повинен починатися з моменту набрання законної сили рішенням суду, тобто з 05 квітня 2023 року та по дату оплати. Крім того, представник вказав, що 24 серпня 2022 року сплив строк позовної давності для звернення до суду /а.с.42-45/.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц вказано на те, що грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 15 серпня 2023 року у справа № 513/730/21, від 23 грудня 2023 року у справі №345/3049/22 вказано на те, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Відповідно до п. 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідачем була здійснена страхова виплата, проте позивач не погодився з її розміром та звернувся до суду з відповідною вимогою, яка була задоволена. Виплата недоплаченого розміру страхового відшкодування була здійснена відповідачем після ухвалення рішення судом першої інстанції, але до набрання цим рішенням законної сили після його перегляду апеляційним судом.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що визначений позивачем період з 04 лютого 2022 року по 21 лютого 2023 року входить до періоду, під час якого розглядалась цивільна справа № 199/2427/22, тобто є обставиною, що не залежала від волі боржника, у простроченні виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування - 05 квітня 2023 року. Проте на цей час відповідач здійснив виплату і визначеного судом розміру недоплаченого страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням у справі №199/2427/22 був встановлений факт прострочення МТСБУ виконання зобов`язання, а тому вказана обставина не підлягає повторному доказуванню відхиляються апеляційним судом, оскільки преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17.

Твердженням представника позивача про те, що положення абзацу 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки в них йде мова про розгляд справи щодо встановлення винної особи у ДТП, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки пеня та компенсаційні виплати є мірою цивільної відповідальності, яка настає при наявності винних дій, а вирішення судом питання про розмір страхового відшкодування, свідчить про наявність спору і з наведених обставин не вбачається винуватих дій відповідача.

Таким чином, з обставин цієї справи не вбачається прострочення виплати страхового відшкодування і відсутня вина страховика, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача як пені передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так і компенсаційних виплат передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції понесені позивачем судові витрати пов`язані з апеляційним переглядом справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук