Справа № 750/9072/24
Провадження № 2/750/122/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

27 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить стягнути грошові кошти в сумі 145000 грн.

Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач та відповідач з 28 квітня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2021 року було розірвано. Однак, сторони припинили спільно проживати з лютого 2020 року. У період із серпня 2019 року до січня 2020 року позивач доглядав спільну дочку сторін, а відповідач працювала, а тому її заробітна плата за вказаний період є спільною сумісною власністю подружжя. У період із серпня 2019 року до січня 2020 року відповідачу нарахована заробітна плата у розмірі 509132 грн., проте відповідач ніколи не говорила позивачу про фактично отриманий розмір заробітної плати, нею з позивачем відповідач ніколи не ділилася. Відповідач зберігала заробітну плату на банківській картці і розпоряджалася нею на власний розсуд без згоди позивача. Після розірвання шлюбу відповідач повідомила позивачу, що спільне майно (грошові кошти у вигляді заробітної плати відповідача за серпень 2019 року - січень 2020 року) вона віддала на завершення будівництва будинку, що здійснювала мати відповідача з її чоловіком, а також на погашення боргів матері. Позивач має право на 1/2 частку заробітної плати відповідача за вказаний період, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволені. У відзиві на позов відповідач, зокрема, вказує, що вимоги позивача не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а отже є безпідставними. Грошові кошти, які є заробітною платою відповідача за період із серпня 2019 року до січня 2020 року були витрачені подружжям у період спільного проживання на потреби сім`ї, зокрема, на утримання малолітньої дитини, потреби сім`ї в харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, засобів гігієни, побутової техніки, забезпечення відпочинку тощо. Фактично заробітна плата відповідача була єдиним джерелом для існування родини, так як позивач не працював та власних доходів не мав. Грошові кошти, які просить стягнути позивач, були витрачені за спільною згодою та в інтересах сім`ї. Саме на позивача, що просить здійснити поділ таких коштів, покладається тягар доказування того, що ці кошти нібито було витрачено одним з подружжя на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач здійснила відчуження коштів чи використала їх на свій розсуд проти волі позивача або приховала їх.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що обов`язком позивача у даній справі є доведення отримання відповідачем заробітної плати за період із серпня 2019 року до січня 2020 року. Натомість обов`язком відповідача є доведення використання нею всього розміру заробітної плати в інтересах сім`ї, зокрема, на малолітню дитину, потреби сім`ї у харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, засобів гігієни, побутової техніки, забезпечення відпочинку тощо. Однак, відповідач лише виклала обставини, якими обґрунтовує заперечення проти позову, проте не зазначила і не надала доказів, розрахунків, які підтверджують її заперечення. Відповідач на власний розсуд розпорядилася своїми правами, зокрема, щодо доказів, розрахунків, а тому несе ризик настання наслідків, пов?язаних із невчиненням процесуальних дій. З відповіді Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року № 03-05/24/21/21026/21 слідує, що розмір суддівської винагороди судді ОСОБА_5 за період з серпня 2019 року до грудня 2019 року складає 401614 грн. 80 коп., а за даними щорічної декларації судді ОСОБА_5 за 2019 рік розмір її заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, становить 469525 грн., що більше, ніж зазначено в довідці на 67910 грн. 20 коп. Отож, розмір заробітної плати відповідача за період з серпня 2019 року до січня 2020 року складав 577042 грн. 20 коп. Дані декларацій відповідача за 2019-2020 роки свідчать, що вона отримала також допомогу при народженні дитини, аліменти. Позивачу не відомо, куди відповідач поділа всю суму своєї заробітної плати за період з серпня 2019 року до січня 2020 року (що за офіційним курсом долара США за період з серпня 2019 року до січня 2020 року складає більше 16000 доларів США та більше 2700 доларів США на місяць). Зі слів відповідача, остання повідомила позивачу, що гроші вона віддавала на завершення будівництва заміського будинку, що здійснювала мати відповідача разом з її чоловіком, а також на погашення боргів матері. Разом з тим, відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з такою обставиною, зокрема, чи є у матері відповідача та/або її чоловіка земельна ділянка, заміський будинок, та звідки у матері відповідача та її чоловіка є кошти на завершення будівництва будинку, їх облаштування, меблювання. Навіть якщо відповідач згодом (після того, як сторони почали проживати окремо) ввела в оману позивача повідомленням щодо витрат заробітку на потреби матері, то це не має юридичного значення для задоволення позовних вимог, оскільки ключовим є те, що розмір заробітної плати відповідач отримала, а доказів, розрахунків того, що весь цей розмір заробітної плати витрачений в інтересах її сім?ї, не надала. Також, відповідач зазначає, що за кожен місяць за період з серпня 2019 року до січня 2020 року витрати заробітної плати на потреби сім?ї, згідно зазначеного нею переліку, складали в середньому в розмірі більше ніж 85000 грн. на місяць, що не відповідає здоровому глузду, потребам сім?ї, враховуючи, що відповідач почала працювати з 05 серпня 2019 року, а до 05 серпня 2019 року отримувала лише допомогу при народженні дитини та аліменти і цього доходу відповідача вистачало на утримання сім?ї, способу її життя, зокрема ведення спільного господарства, побуту. Як у період до 05 серпня 2019 року, так і в період після 05 серпня 2019 року, витрати заробітної плати відповідача на сім`ю не складали і не могли скласти в середньому більше ніж 85000 грн. на місяць. Відповідач зазначає, що саме на позивача покладено обов?язок доведення того, що відповідач витратила заробіток за період з серпня 2019 року до січня 2020 року в сумі 577042 грн. 20 коп. не в інтересах сім?ї, що свідчить про застосування відповідачем завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Процесуальний закон передбачає обов?язок доведення вчинення дій, наявність певної події, натомість відсутність вчинення певних дій, відсутність певної події за законом не підлягає доведенню, оскільки їх відсутність не можливо довести (неможливо довести те, чого не існувало). Відповідач не довела за допомогою доказів те, що весь розмір її заробітної плати 577042 грн. 20 коп. за період з серпня 2019 року до січня 2020 року, за вирахуванням податків і зборів, був витрачений в інтересах сім?ї. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача не 1/2 від розміру заробітної плати відповідача за період з серпня 2019 року до січня 2020 року, а розмір, що є меншим за 1/2 від розміру заробітної плати відповідача

Відповідач подала заперечення, в якому вказала, що з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019-2020 роки слідує, що заробітна плата відповідача була основним джерелом для задоволення всіх потреб родини, оскільки позивач жодних самостійних доходів не мав. Грошові кошти, які просить стягнути позивач, є такими, що були витрачені під час шлюбу за спільною згодою та в інтересах сім`ї. Крім того, поділу між подружжям підлягає майно, яке є реально визначеним. Однак, позивач посилається не на конкретно визначене майно, а на весь розмір заробітної плати відповідача за період із серпня 2019 року до січня 2020 року. Разом з тим, грошові кошти були витрачені на утримання малолітніх дітей, потреби сім`ї в харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, засобів гігієни, побутової техніки, забезпечення відпочинку, а тому відсутні підстави для їх поділу. Позивач не довів, що грошові кошти, зняті у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач позов не визнає з підстав, вказаних у заявах по суті справи.

Заслухавши доводи позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Позивач та відповідач з 28 квітня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2021 року було розірвано (а.с. 4).

Відповідно до листа Чернігівського окружного адміністративного суду № 03-05/24/21/21026/21 від 06 квітня 2021 року винагорода судді Чернігівського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 за період із серпня 2019 року до січня 2020 року загалом становить 509132 грн. 10 коп. (а.с. 5).

За даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік відповідачем задекларовано заробітну плату в сумі 469525 грн., за 2020 рік 1236350 грн.

Згідно із Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року та з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року відсутня.

Положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша статті 65 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів, що отримані відповідачем у спірний період грошові кошти (заробітна плата) використано не в інтересах сім`ї, а тому підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 21.01.2025.

Суддя