Справа № 204/9944/24
Провадження № 2/545/322/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетія А.Г.

при секретарі Мамишевій А.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів за договором оренди, -

ВСТАНОВИВ:

До Полтавського районного суду Полтавської області за підсудністю надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів за договором оренди.

Позов мотивовано тим, що позивачі є мешканцями м. Харків та перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають трьох дітей. Через систематичні обстріли м. Харкова та Харківської області, а також у зв`язку з проривом з боку росїї кордону на півночі Харківської області, родиною було прийнято рішення тимчасово переїхати до м. Полтава. У квітні 2024 родина винайшла будинок розташований АДРЕСА_1 , орендодавцем якого виступив ОСОБА_3 . Домовившись про оренду вказаного будинку з ОСОБА_3 родина у якості передплати перерахувала відповідно до платіжної інструкції № P24AD7585 від 14.04.2024 ОСОБА_3 кошти в сумі 10 050,00 грн. Платником виступав ОСОБА_2 . 01.05.2024 між ОСОБА_1 (Орендар), яка діяла в інтересах сім`ї та. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , Орендодавець, код РНОКПП НОМЕР_1 ) у простій письмовій формі укладено договір оренди житлового приміщення.

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди предметом оренди є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.4. Договору оренди визначено щомісячну орендну плату за користування приміщенням в розмірі 20 000,00 грн.

Пунктом 2.1.1. На Орендодавця покладено обов`язок надати Орендареві в оренду зазначене житлове приміщення й ключі від нього в зазначений день за даним договором.

Також п. 4.9. Договору оренди визначено, що під час підписання цього Договору Орендодавець отримав від Орендаря в якості орендної плати за орендоване житло 40 000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № P24AD5771 від 01.05.2024 родина у перерахувала відповідно до платіжної інструкції ОСОБА_3 кошти в сумі 30 050,00 грн. Платником виступав ОСОБА_2 .

За домовленістю було сплачено за перший та останній місяць проживання.

В Договорі також було вписано застереження, що будинок виставлений на продаж та Орендар погодився на оренду до продажу.

Проте в супереч умовам договору родина так і не змогла скористатися орендованим майном. Неодноразово телефоном зверталася до Орендодавця з проханням виконати умови договору - передати фактично майно в оренду, підписати відповідний документ, який засвідчує передання майна в оренду, надати ключі від будинку та допустити до його користування але Орендодавець постійно знаходив приводи аби уникати спілкування з Орендарем, а згодом заявив, що він не є власником будинку адже продав його, а Договір передбачав оренду до моменту продажу, тому родина не може користуватися орендованим майном.

ОСОБА_1 діючи в інтересах сім`ї, за згодою її чоловіка ОСОБА_2 уклала вищезгаданий Договір оренди будинку. В свою чергу ОСОБА_2 на виконання домовленостей з Орендодавцем та умов Договору здійснив сплату коштів в сумі 40 000,00 грн. ОСОБА_3 визнав факт отримання коштів від ОСОБА_2 , зазначивши про це у п. 4.9. Договору та підписавши Договір власноруч. Поряд з цим ОСОБА_3 порушив умови договору та вимоги чинного законодавства не передавши дійсно об`єкт оренди у користування не склавши та не підписавши відповідний Акт приймання-передачі, не передавши Орендарю ключі від будинку, чим унеможливив користування об`єктом оренди зі сторони Орендаря.

За вказаних умов Позивачі вважають, що у зв`язку з створенням з боку Орендодавця перешкод щодо отримання в користування об`єкту оренди, що повністю унеможливило виконання прав за Договором Позивачами - користування об`єктом оренди, Орендодавець зобов`язаний повернути отримані ним кошти.

Наразі Орендодавець повністю уникає спілкування з Позивачами, що є підставою для звернення до суду з позовом щодо стягнення з Відповідача коштів.

На підставі зазначеного, просять суд стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , Паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 виданий 19.07.2021, органом 6320, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в рівних частках грошові кошти в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) грн. 00 коп. та стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , Паспорт НОМЕР_5 виданий Київським МВРВ ХМУ УМВС України в Харківській області 09.07.2004, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , Паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 виданий 19.07.2021, органом 6320, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в рівних частках судові витрати: 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору та 12 000,00 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Представник позивачів позов підтримав в повному обсязі та прохав суд його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та надав відзив в якому зазначив наступне.

В обґрунтування позову позивачі зазначили: «...ОСОБА_3 порушив умови договору та вимоги чинного законодавства не передавши дійсно об`єкт оренди у користування не склавши та не підписавши відповідний Акт приймання-передачі, не передавши Орендарю ключі від будинку, чим унеможливив користування об`єктом оренди зі сторони Орендаря.»

Це твердження не відповідає дійсності. Позивачі не надали жодних доказів того факту, що об`єкт оренди не був переданий їм у користування. Насправді, будинок був фактично переданий і перебував у користуванні позивачів з 01.05.2024 по 29.06.2024. По суті, єдине, що поклали позивачі в обґрунтування своєї позиції є відсутність підписаного сторонами договору акта приймання-передачі. 01.05.2024 дійсно був укладений договір оренди між ним та ОСОБА_1 зі згоди її чоловіка ОСОБА_2 на оренду житлового приміщення. Цей договір було підготовлено та надано ріелтором ОСОБА_4 , та в його ж присутності цей договір було підписано сторонами і ОСОБА_3 надав ключі від будинку. Одразу з підписанням договору оренди, орендарю та членам його сім`ї було надано будинок у користування. У той самий день, також був складений і акт приймання-передачі об`єкта оренди. Але орендар відмовився його підписати одразу і попросив дати час для перевірки будинку та побутової техніки, що знаходилася в будинку та була передається у користування орендарю. При цьому, орендар дав обіцянку підписати цей акт пізніше після перевірки. Я погодився, оскільки, через свою юридичну необізнаність не побачив у цьому нічого підозрілого. Позивачі вселилися і проживали у будинку. Пройшов деякий час користування позивачами будинком і ОСОБА_3 почав звертатися до них з проханням упорядкувати всі документи і підписати акт. Спочатку орендар відкладала це, посилаючись на брак часу для зустрічі по сімейним обставинам або по робочим справам. А згодом почала ігнорувати його телефонні дзвінки та уникати зустрічей. За весь строк оренди, а саме з 01.05.2024 по 29.06.2024 орендар так і не надав підписаний Акт приймання-передачі, хоча фактично використовувала будинок для власного проживання і для проживання членів своєї сім`ї. Той факт, що з 01.05.2024 по 29.06.2024 ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 проживали в орендованому ними будинку за укладеним договором оренди підтверджується такими доказами: Платіжною інструкцією за номером Р24АБ7585 платіж 10050.00 грн завдаток за договором оренди на 14.04.2024; Платіжною інструкцією за номером Р24АЦ5771 платіж 30050.00 грн доплата за договором оренди на 01.05.2024р. в день підписання договору оренди при свідках; Платіжною інструкцією за номером Р24А03323 - платіж за інтернет 270,36 грн. на 01.05.2024; Платіжною інструкцією за номером Р24АЦ9929, відповідно до якої 30.05.2024 ОСОБА_1 здійснила оплату за користування електроенергією та інтернетом в загальному розмірі 2347,00 грн.; Рахунком за спожиту електроенергію за травень 2024р. № 783182/202405/Р231; Платіжною інструкцією за номером Р24АЦ9286, відповідно до якої 01.06.2024 ОСОБА_2 здійснив черговий платіж в розмірі 20000,00 грн. за користування будинком за договором оренди.

Отже, за договором оренди позивачі внесли на його рахунок оплату, як компенсацію орендодавцю за користування електроенергією протягом травня 2024 року, що підтверджується рахунком за спожиту електроенергію за травень 2024 № 783182/202405/Р231 та платіжною інструкцією за номером Р24А09929. Ця платіжна інструкція включила не лише платіж-компенсацію за спожиту орендарем електроенергію, а і компенсацію за послуги інтернет провайдера на червень 2024 року. Розмір оплати за послуги інтернет провайдера позивачі підтверджують у позовній заяві. Також, 01.06.2024 був здійснений черговий платіж за користування будинком у червні 2024 року. Впевнений, люди, яким би не був переданий об`єкт оренди, які не користувалися би будинком без обмежень, то вони не вносили би оплату в рахунок компенсації електроенергії за травень 2024 року, не вносили би компенсацію оплати за послуги інтернет провайдера та фактично через місяць користування житловим приміщенням, не вносили би черговий платіж за користування майном на наступний період. Наведені вище докази демонструють поведінку орендаря, який фактично користується об`єктом оренди. Отже, наведені докази підтверджують те, що позивачі фактично прийняли об`єкт оренди, отримали доступ до орендованого ними будинку та користувалися ним на власний розсуд без обмежень з боку орендодавця.

Окрім того, факт проживання у будинку позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.05.2024 по 29.06.2024 можуть підтвердити також і свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Наведені докази у повній мірі спростовують твердження позивачів про те, що їм не були передані ключі від будинку і вони були позбавлені можливості користуватися об`єктом оренди.

З 01.05.2024 позивачі не зверталися, а ні до ОСОБА_3 , а ні до суду з вимогою про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням. Доказів зворотного ними не надано. Також, якщо їх права дійсно були порушені, чомусь позивачі також не зверталися і до правоохоронних органів з відповідними повідомленнями та скаргами щодо порушення їх прав та законних інтересів. Така пасивна поведінка позивачів свідчить про відсутність факту порушення їх прав з мого боку. Фактично, основним аргументом позивачів залишається лише формальна відсутність підписаного сторонами акта приймання-передачі, чим вони і намагаються скористатися у спробі протиправно стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти.

Враховуючи вищезазначене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу представником позивачів було подано відповідь на відзив, згідно яких зазначив наступне.

На підтвердження своєї позиції відповідач зазначає: Платіжною інструкцією за номером P24AD9929, відповідно до якої, 30.05.2024 ОСОБА_1 здійснила оплату за користування електроенергією та інтернетом в загальному розмірі 2347 00 грн.

Дослідженням вказаної платіжної інструкції встановлюється, що призначенням платежу було перерахування власних коштів, а не сплата за користування електричною енергією або компенсація за спожиту електричну енергію. При цьому отримувачем коштів є відповідач, а не постачальник електричної енергії.

Умови договору передбачали, що за електричну енергію та інтернет сплачує Орендар, а не здійснює компенсацію цих витрат Орендодавцю.

Тобто платежі мали відбуватися Орендарем на користь постачальників згаданих послуг на їх рахунки.

Надалі у відзиві відповідач посилається на: Платіжну Інструкцію за номером P24AD3323 - платіж за інтернет 270,36 грн. на 01.05.2024;

З дослідження вказаної платіжної інструкції вбачається, що призначенням платежу було перерахування власних коштів, а не сплата за користування послугами інтернету чи компенсація.

Надані відповідачем докази платіжна інструкція за номером P24AD9929 та платіжна інструкція за номером P24AD3323 є не належними доказами.

Таким чином докази платіжна інструкція за номером P24AD9929 та платіжна інструкція за номером P24AD3323 є не достовірними доказами.

З наданих до відзиву доказів вбачається, що сплата за споживання електричної енергії здійснена не відповідачем, а іншою особою. При цьому сплата за інтернет здійснена на підставі чек № 326266 від 02.03.2024 невідомою особою, за два місяці до укладення договору оренди.

На думку сторони позивачів згадані докази не є достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи.

Також відповідач подав до суду відеодоказ - перебування авто позивача біля будинку.

Не зважаючи на те, що стороні позивачів не надсилався вказаний доказ, що є порушення приписів ЦПК України зазначаємо наступне.

Факт знаходження транспортного засобу позивача біля будинку не доводить той факт, що відповідач виконав свій обов`язок, як орендодавець - передав у користування об`єкт оренди, а позивачі прийняли цей об`єкт та користувалися ним.

Одночасно з викладеним відповідач зазначає, що ним нібито складався Акт приймання-передачі об`єкту оренди, який був наданий позивачам і не був підписаний саме з їхнього боку та одразу ж зазначає на тому, що відносини, які склалися між сторонами не потребують складання відповідного Акту.

Відповідно до умов Договору оренди сторони не врегулювали в ньому питання передання об`єкту оренди, а отже до відносин сторін мають застосовуватися прямі норми закону.

Стаття 793 ЦК України унормовує, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ст. 795 ЦК України).

Частинами 1 та 3 ст. 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У відзиві відповідач зазначає: Отже, за договором оренди позивачі внесли на мій рахунок оплату, як компенсацію орендодавцю за користування електроенергією протягом травня 2024 року, що і підтверджується рахунком за спожиту електроенергію за травень 2024 № 783182/202405/PZ31 та платіжною інструкцією за номером P24AD9929.

Разом з цим відповідач не надає суду жодного доказу того, що він є власником згаданого нерухомого майна та на його ім`я відкриті відповідні рахунки, укладені договори про постачання комунальних послуг. Відповідач не надає вказані докази тому, що будинок не належить йому на праві власності та він не був уповноважений власником на укладення договору оренди та отримання і сплату комунальних платежів. Власником будинку та споживачем комунальних і інших послуг є інша особа.

Означені факти доводять обґрунтованість позовних вимог.

У відзиві відповідач зазначає: Також, слід звернути увагу на те, що з 01.05.2024 позивачі не зверталися, ані до мене, єні до суду з вимогою про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням. Доказів зворотного ними не надано.

З боку відповідача не враховано приписи ст. 766 ЦК України, які визначають, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до умов Договору оренди сторони не врегулювали в ньому питання передання об`єкту оренди в користування, а отже до відносин сторін мають застосовуватися прямі норми закону ст. 793 ЦК України.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ст. 795 ЦК України).

У відзиві відповідач зазначає: Отже, за договором оренди позивачі внесли на мій рахунок оплату, як компенсацію орендодавцю за користування електроенергією протягом травня 2024 року, що і підтверджується рахунком за спожиту електроенергію за травень 2024 № 783182/202405/PZ31 та платіжною інструкцією за номером P24AD9929.

Разом з цим відповідач не надає суду жодного доказу того, що він є власником згаданого нерухомого майна та на його ім`я відкриті відповідні рахунки, укладені договори про постачання комунальних послуг. Відповідач не надає вказані докази тому, що будинок не належить йому на праві власності та він не був уповноважений власником на укладення договору оренди та отримання компенсації і сплату комунальних платежів. Власником будинку та споживачем комунальних і інших послуг є інша особа.

Означені факти доводять обґрунтованість позовних вимог.

У відзиві відповідач зазначає: Також, слід звернути увагу на те, що з 01.05.2024 позивачі не зверталися, ані до мене, єні до суду з вимогою про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням. Доказів зворотного ними не надано.

З боку відповідача не враховано приписи ст. 766 ЦК України, які визначають, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором:

вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою;

відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

У відзиві відповідач посилається на висновки зроблені у постанові від 16.05.2018 по справі № 127/14633/16-ц Великої Палати Верховного Суду.

Дослідження вказаної постанови встановлюється:

Позовну заяву мотивовано тим, що 17 липня 2015 року між ним та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди частини приміщень кафе «ШФОРМАЦІЯ_1» у будинку АДРЕСА_1, які належать йому на праві власності на підставі договору купівлі- продажу від 08 травня 2003 року, строком до 17 червня 2018 року, на умовах орендної плати за період із 17 вересня 2015 року по 17 вересня 2016 року в розмірі 39 582,00 грн щомісячно (еквівалент 1 800,00 доларів США) та щомісяця по 43 980,00 грн (еквівалент 2 000 доларів США) у період із 17 вересня 2016 року по 17 червня 2018 року.

Приміщення передано ФОП ОСОБА_4 оренду, однак орендну плату за його користування відповідачка у строки та в розмірі, передбаченому договором оренди, не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 лютого по 01 червня 2016 року.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що заявою від 17 квітня 2016 року відповідачка повідомила його про дострокове розірвання договору оренди у зв`язку з тим, що орендодавець не передав їй приміщення, а тому 03 червня 2016 року він направив ФОП ОСОБА_4 вимогу про сплату неустойки згідно з пунктом 4.4.1 укладеного між ними договору оренди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 552 870, 83 грн, з яких: 7 200 доларів США - заборгованість з орендної плати (еквівалент 178 884,00 грн); 79 573, 58 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань та 11 850 доларів США (еквівалент 294 413, 25 грн) - штраф. Вирішено також питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, здійснюючи підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні, що підтверджується заявою про дострокове розірвання договору оренди, а також вимогами про усунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням, свого обов`язку зі сплати орендної плати не виконує, внаслідок чого існує заборгованість перед ОСОБА_3; відсутність акта приймання-передачі частини приміщень у будинку АДРЕСА_1не звільняє ФОП ОСОБА_4 від орендної плати, яка повинна сплачуватися незалежно від результатів господарської діяльності орендаря (пункт 3.2 договору оренди від 17 липня 2015 року).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ФОП ОСОБА_4 не надала доказів свого звернення до позивача з вимогами передати майно в оренду та підписати акт приймання-передачі приміщення, натомість сама направляла вимоги ОСОБА_3 про усунення їй перешкод у користуванні орендованим приміщенням; наявність заборгованості з орендної плати відповідачка не спростувала, іншого розрахунку суми боргу суду не надала. Позивач є фізичною особою і власником орендованих приміщень на підставі договору купівлі-продажу майна від 08 травня 2003 року, відтак пред`явлений ним позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поряд з викладеним Велика Палата ВС у згаданій постанові зробила наступний висновок: Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавцядо орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Однак суди залишили поза увагою той факт, що в матеріалах справи немає відповідних актів приймання-передачі частини капітальної споруди орендарю - ФОП ОСОБА_4, а також повернення спірного майна ОСОБА_3, у зв`язку із чим у цьому випадку визначальним для правильного застосування положень статті 629 і частини другої статті 795 ЦК України та стягнення орендної плати є встановлення періоду фактичної можливості користування орендованим приміщенням відповідачкою, а не самі по собі її вимоги про усунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням.

Отже судова практика, на яку посилається відповідач свідчить про те, що має бути

складений документ про передачу об`єкта оренди у користування орендаря.

Також у відзиві відповідач посилається на постанову від 20.02.2018 по справі № 925/1596/16 Верховного Суду.

Дослідження згаданої постанови ВС встановлено:

Товариство з додатковою відповідальністю «Торговий дім «Драбівагропостач» (надалі - Позивач) подало позовну заяву про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (далі - Відповідач) борг за використання нежитлового приміщення за договором оренди від 01.12.2012 в сумі 7500 грн. 00 коп., пеню в сумі 2 190 грн. 00 коп.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок невиконання Відповідачем (орендарем) своїх зобов`язань за укладеним з Позивачем (орендодавцем) договором оренди нежитлового приміщення від 01.12.2012 (далі - Договір) та несвоєчасної оплати за користування відповідним приміщенням за період з квітня по серпень 2016 року виник борг в сумі 7500 грн. 00 коп., а також була нарахована пеня в сумі 2190 грн. 00 коп. відповідно до п. 9.1 договору оренди від 01.12.2012. При цьому Позивач вказав, що листом від 15.03.2016 до нього звернувся орендар (Відповідач) про дострокове припинення умов згаданого договору оренди, однак в листі від 23.03.2016 Відповідачу було зауважено, що умовами договору оренди визначені інші терміни, у які сторона договору має повідомити про зміни умов використання орендованого приміщення (за 90 днів), а дострокове розірвання договору можливе у випадку взаємного погодження дострокового розірвання, що не мало місце між сторонами за Договором. Також Позивач зазначив, що повідомляв Відповідача двома претензіями про заборгованість останнього з орендної плати та про час для передачі Відповідачем Позивачу орендованого приміщення, що було оформлено лише 09.09.2016 за складеним між сторонами актом приймання-передачі.

Господарський суд Черкаської області вирішив позов задовольнити частково: стягнути з Відповідача на користь Позивача 7500 грн. 00 коп. орендної плати, 167 грн. 66 коп. пені та 1266 грн. 08 коп. на відшкодування сплаченого судового збору; в решті вимог у позові відмовити. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлена до стягнення сума боргу з орендної плати є обґрунтованою, оскільки Відповідач сплачував орендну плату за Договором до березня 2016 року, а після цієї дати - за період фактичного користування цим приміщенням - до моменту його передачі орендодавцю (Позивачу) згідно з актом приймання-передачі від 09.09.2016 Відповідач не здійснював відповідні орендні платежі. Розмір пені відповідно до умов договору оренди був обрахований судом з урахуванням норм законодавства, виходячи з подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нарахована пеня.

Судом були встановлені такі обставини:

акт приймання-передачі орендованого приміщення в оренду на виконання умов Договору між сторонами не складений та не підписаний;

Відповідач 15.03.2016 направив Позивачу лист про дострокове припинення Договору, чим підтверджує факт користування орендованим приміщенням за ним договором, у тому числі і до березня 2016 року, однак укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди не мало місце;

Позивач на лист від 15.03.2016 в листі від 23.03.2016 повідомив про необхідність дотримання 90 денного терміну (передбаченого п. 4.2 Договору);

06.06.2017 Київський апеляційний господарський суд вирішив апеляційну скаргу Відповідача задовольнити; рішення Господарського суду Черкаської області від

скасувати в частині задоволення позовних вимог і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача 7 500 грн. 00 коп. орендної плати, 167 грн. 66 коп. пені та 1 266 грн. 08 коп. на відшкодування сплаченого судового збору, відмовити; в іншій частині рішення Господарського суду Черкаської області від 20.02.2017 залишити без змін.

У зв`язку із визнанням Відповідачем, у тому числі в листі від 15.03.2016 "Письмове звернення про дострокове розірвання договору" та у відзиві на позовну заяву, фактів користування ним нежитловим приміщенням за укладеним з Позивачем Договором з дати його укладення та до моменту повернення за актом здачі-приймання № 1 від 09.09.2016.колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Відповідач майно в оренду за Договором прийняв. При цьому Верховний Суд, враховуючи норми частини 2 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, виходить з того, що при вирішенні питання щодо визначення початку користування орендованим майном (момент виникнення орендних правовідносин та відповідних прав та обов`язків) та щодо обрахування початку перебігу строку оренди має значення наявність будь-якого належного доказу, що підтверджує відповідні обставини, а не виключно назва документу - акт приймання-передачі, прямо передбачена законодавством (частина 1 статті 795 ЦК України), що підтверджує прийняття майна в оренду. Відповідна правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2006 у справі № 3/639. За вказаних обставин Верховний Суд не погоджується з доводами та висновками суду апеляційної інстанції, що акт приймання-передачі нежитлового приміщення від Позивача Відповідачу за Договором (який не був складений та підписаний сторонами) є єдиним доказом, передбаченим нормами законодавства, який може підтвердити початок перебігу строку оренди та користування Відповідачем орендованим майном.

Зі змісту вказаної постанови випливає, що дійсно на підставі відповідних доказів судами було встановлено факт передання майна в оренду, що не потребувало складання акту приймання-передачі.

Поряд з викладеним сторона позивачів звертає увагу суду на те, що Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г).

За вказаних умов судова практика (справа № 925/1596/16), на яку посилається відповідач є не релевантною, а отже не має братися до уваги при вирішенні спору.

Поряд з викладеним відповідачем не спростовано висновки Верховного Суду, на які посилається у позові сторона позивачів: у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 640/12616/17; у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі N 920/739/17.

Щодо залучення до розгляду справи свідків, сторона позивачів заперечує з наступних підстав:

Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року в справі № 642/3198/19 зробив наступний висновок: Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину.

За вказаних умов клопотання відповідача про виклик свідків не підлягає задоволенню, а твердження відповідача, що факт проживання у будинку позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.05.2024 по 29.06.2024 можуть підтвердити також і свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не можуть братися судом до уваги.

Отже наведені відповідачем аргументи не спростовують доводів та доказів заявленого позову. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 11.12.2015 зареєстровано шлюб, актовий запис 3024. Від даного шлюбу позивачі мають дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис 1506, свідоцтво про народження НОМЕР_7 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському району у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09.10.2018; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис 1505, свідоцтво про народження НОМЕР_8 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському району у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09.10.2018; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис 2090, свідоцтво про народження НОМЕР_9 , видане Харківськім міським відділом реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 28.07.2021.

16.08.2021 Комітетом у справах сім`ї, молоді та спорту по Індустріальному району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради видане посвідчення НОМЕР_10 про те, що ОСОБА_1 (Мати) та ОСОБА_2 (Батько) мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Через систематичні обстріли м. Харкова та Харківської області, а також у зв`язку з проривом з боку росїї кордону на півночі Харківської області, родиною було прийнято рішення тимчасово переїхати до м. Полтава.

У квітні 2024 родина знайшла будинок розташований АДРЕСА_1 , орендодавцем якого виступив ОСОБА_3 та домовившись про оренду вказаного будинку родина у якості передплати перерахувала відповідно до платіжної інструкції № P24AD7585 від 14.04.2024 ОСОБА_3 кошти в сумі 10 050,00 грн. Платником виступав ОСОБА_2 .

01.05.2024 між ОСОБА_1 (Орендар), яка діяла в інтересах сім`ї та. ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено договір оренди житлового приміщення.

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди предметом оренди є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.4. Договору оренди визначено щомісячну орендну плату за користування приміщенням в розмірі 20 000,00 грн.

Пунктом 2.1.1. На Орендодавця покладено обов`язок надати Орендареві в оренду зазначене житлове приміщення й ключі від нього в зазначений день за даним договором.

Також п. 4.9. Договору оренди визначено, що під час підписання цього Договору Орендодавець отримав від Орендаря в якості орендної плати за орендоване житло 40 000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № P24AD5771 від 01.05.2024 родина у перерахувала відповідно до платіжної інструкції ОСОБА_3 кошти в сумі 30 050,00 грн. Платником виступав ОСОБА_2 .

За домовленістю було сплачено за перший та останній місяць проживання.

В Договорі також було вписано застереження, що будинок виставлений на продаж та Орендар погодився на оренду до продажу.

Позивачі не надали суду доказів того факту, що об`єкт оренди не був переданий їм у користування. Позивачі в обґрунтування своєї позиції зазначили про відсутність підписаного сторонами договору акта приймання-передачі.

01.05.2024 дійсно був укладений договір оренди між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зі згоди її чоловіка ОСОБА_2 на оренду житлового приміщення, що усіма сторонами підтверджується і не спростовується.

Як зазначають позивачі умови договору останніми було виконано та здійснено перерахування коштів на рахунок відповідача, проте акт приймання-передачі підписано не було та відповідачем не було передано ключі від домоволодіння і позивачі не мали змоги вселитися до орендованого будинку.

Проте суд критично ставиться до даних пояснень позивачів, оскільки договір було укладено 01.05.2024 року, позивачі не отримавши ключі від орендованого приміщення не зверталися з письмовими претензіями до відповідача, також з цього приводу не зверталися до правоохоронних органів щодо шахрайських дій відповідача, і до суду звернулися лише в листопаді місяці, тобто майже через 6 місяців після події. Позивачі також не зазначили де саме проживали з дітьми після того, як не вселилися в орендоване приміщення, а саме з травня місяця по листопад ( місяць подачі позову до суду) 2024 року. Позивачі неодноразово здійснювати переказ коштів на рахунок відповідача, тому зазначене свідчить про те, що позивачі все ж таки вселилися в будинок та деякий час там проживали з дітьми.

Відповідач зазначає, що свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтверджують факт передання ключів та проживання позивачів з дітьми з травня по червень місяць.

Суд критично оцінює показання свідків, оскільки покази свідків не є засобами доказування при розгляді даної категорії справ та оцінює цей доказ в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк, якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із статтею 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що - порушення зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.629 України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст.552 ЦКУ сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивачів.

Керуючись ст. 11, 15, 16, , 525, 526,530.549,552,550,610, 611,629 ЦК України, ст.ст. 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , Паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 виданий 19.07.2021, органом 6320, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в рівних частках грошові кошти в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) грн. 00 коп.

Судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу понесених позивачами віднести за їх рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: А. Г. Потетій