УХВАЛА

27 січня 2025 року

м. Київ

справа № 203/4715/23

провадження № 61-12799ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровська обласна прокуратура, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановив:

13 січня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

Заявник просить суд поновити строк на касаційне оскарження судових рішень. Вказує, що 26 вересня 2024 року Верховним Судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури про зупинення виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року.

ОСОБА_1 зазначає, що 08 жовтня 2024 року ним подавалась касаційна скарга до суду касаційної інстанції на вказані вище судові рішення. Стверджує, що йому не надходило будь-яких повідомлень про надсилання інших скарг учасників судового процесу до Верховного Суду, копій касаційної скарги прокуратури Дніпропетровської області також не надсилалось. Заявник вказує, що будучи впевненим у відсутності інших касаційних скарг, до Верховного Суду було подано заяву про відмову від касаційної скарги і ця заява була задоволена ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року.

ОСОБА_1 стверджує, що касаційна скарга Дніпропетровської обласної прокуратури до цього часу не надійшла. Вважає, що позивача та його представника було помилково введено в оману у зв'язку з неотриманням касаційної скарги Дніпропетровської обласної прокуратури.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

19 вересня 2024 року Дніпропетровська обласна прокуратура через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у вказаній справі. Оскільки касаційна скарга була надіслана Дніпропетровською обласною прокуратурою до суду касаційної інстанції в електронній формі, тому згідно з вимогами частини сьомої статті 43 ЦПК України до скарги було долучено докази надсилання такої скарги іншим учасникам справи, зокрема, і позивачу у справі ОСОБА_1 на адресу, вказану заявником у скарзі ( АДРЕСА_1 ). З огляду на наведене, у суду касаційної інстанції у цьому випадку був відсутній обов'язок надіслання касаційної скарги іншим учасникам справи.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, а також відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання зазначених судових рішень.

ЗАвтоматизованої системи документообігу суду вбачається, що копія ухвали Верховного Суду від 26 вересня 2024 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури була надіслана, зокрема, на поштові адреси позивача у справі ОСОБА_1 та його представника - адвоката Королькова М. В. Копія цієї ухвали була отримана адвокатом Корольковим М. В. 26 жовтня 2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (трек-номер 842). Тобто представник ОСОБА_1 - адвокат Корольков М. В. був обізнаний про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури.

Ураховуючи викладене, безпідставним є твердження у надісланій 13 січня 2025 року касаційній скарзі про впевненість у відсутності інших касаційних скарг, оскільки станом на дату подання адвокатом Корольковим М. В. (10 грудня 2024 року) заяви про відмову від касаційної скарги останньому було відомо про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року з огляду на отримання представником ОСОБА_1 ще в жовтні 2024 року копії ухвали Верховного Суду від 26 вересня 2024 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану 08 жовтня 2024 року, було повернуто у зв'язку з поданням заяви про її відкликання, а також роз`яснено, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Заявник дійсно має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження.

Слід звернути увагу на те, що ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, яка була подана 08 жовтня 2024 року, залишалась без руху, проте вимоги цієї ухвали у визначений судом строк виконані заявником не були. Натомість було подано заяву про відкликання касаційної скарги.

З огляду на наведене, причини пропуску строку на касаційне оскарження, зазначені заявником у повторно поданій касаційній скарзі, не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки Верховного Суду.

Згідно з частиною третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з даними, внесеними до Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року складений 09 вересня 2024 року, тому останнім днем звернення з касаційною скаргою є 09 жовтня 2024 року.

Заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 13 січня 2025 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.

Оскільки безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: подати суду касаційної інстанції заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, в якій зазначити інші підстави для поновлення такого строку та надати належні докази на їх підтвердження.

Крім того, за приписами пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

Зазначення у касаційній скарзі рішення (ухвали), що оскаржується, передбачає необхідність заявнику вказати дату прийняття оскаржуваного рішення, його суть, номер справи, в якій воно ухвалене.

У прохальній частині скарги ОСОБА_1 просить, зокрема, «скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська та постанову Дніпровського апеляційного суду по справі № 203/4715/23», проте чітко не вказує, які саме судові рішення в цій справі ним оскаржуються (не вказує дати ухвалення судових рішень).

Таким чином, заявнику слід уточнити прохальну частину касаційної скарги.

Також відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв'язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати, щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

Однак у касаційній скарзі заявником не вказано, з яких саме підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, ним оскаржуються судові рішення.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали, із уточненням прохальної частини касаційної скарги, в якій слід чітко зазначити, які саме судові рішення яких саме судів (із зазначенням дат ухвалення таких судових рішень) в справі № 203/4715/23 підлягають касаційному оскарженню, а також із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав). Крім того, заявнику необхідно подати до суду заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов'язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов