РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 569/10166/24

провадження у справі № 2/0285/106/25

10 січня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Букши О.В.,

сторони та учасники у справі:

позивач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, представник Подкаура Ольга Миколаївна,

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

30.05.2024 представник позивача подала до Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву, в якій просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з мамою ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач з відповідачем 10.09.2012 зареєстрували шлюб, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області розірвано. Під час шлюбу сторін позивач народила сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу сторони припинили шлюбні відносини та наразі проживають окремо. У зв`язку з тим, що між ними виник спір щодо визначення місця проживання сина представник позивача подала до суду даний позов.

03.06.2024 суддя Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву предав за підсудністю до Новоград-Волинського міськорайонного суду Житомирської області, яка 03.07.2024 надійшла до вище вказаного суду.

05.07.2024 провадження у справі відкрито, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій.

05.08.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач не погоджується із позицією позивача та вважають, що вона суперечить дійсності та не підтверджується доказами. Наразі спільний син сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, оскільки виявив таке бажання, при цьому, він не вдавався до будь яких форм примусу, обману чи маніпуляцій аби забрати сина.

13.08.2024 представник позивача подала до суду відповідь на відзив.

17.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, визначено резервну дату судового засідання.

04.10.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити, з підстав викладених у змісті позовної заяви. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради просила позовні вимоги задовольнити, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матірю.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного.

Встановлено, що сторони у справі : позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 10.09.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.02.2024 року у справі № 569/863/24 розірвано (а.с.8-9).

Під час шлюбу сторін у справі позивач народила сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, що слідує з свідоцтва про народження дитини (а.с.10).

Із змісту позовної заяви слідує, що після розірвання шлюбу сторони у справі проживають окремо.

Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 17.05.2024 за № 12786 позивач ОСОБА_1 та син сторін ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11). Житлове приміщення належить матері позивача (а.с.52-53).

Також, встановлено, що позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у житлі, в якому вона проживає згідно договору безоплатного користування майном від 28.11.2023 (а.с.49-51).

Відповідач, у свою ж чергу, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема у житлі, яке на праві власності належить матері позивача.

Доказів про наявність власного житла відповідачем у справі суду не надано, згідно відомостей отриманих на запит суду, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.18).

Також встановлено, що після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_7 проживав з матірю, затим з травня 2024 з батьком та з грудня 2024 знову проживає з матір`ю.

Із характеристики з місця роботи позивача ОСОБА_1 слідує, що вона працює головним бухгалтером у 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Рівненській області (а.с.12).

Згідно довідки ТОВ «Текман» відповідач ОСОБА_3 працює на посаді фахівця з логістики відділу логістики з 08.05.2024 (а.с.72).

Відповідно відповіді директора ліцею від 24.05.2024 за № 212 син сторін у справі ОСОБА_7 навчається у Рівненському ліцеї № 15 Рівненської міської ради з 01.09.2021 (а.с.13).

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.09.2024 слідує, що комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матірю ОСОБА_1 позивачем у справі. (а.с.107-108).

У свою ж чергу, під час судового розгляду у судовому засіданні заслухана думка дитини щодо місця проживання та малолітній ОСОБА_7 висловив бажання проживати з батьком відповідачем у справі.

Разом з тим, згідно висновку психолога, датованого 24.10.2024, у ході діагностики було виявлено, що ОСОБА_8 має наступний психологічний стан: підвищене почуття тривоги, почуття дезадаптації, емоційна нестабільність, внутрішня напруга, почуття провини, подавлена злість. ОСОБА_9 не приймає факт розлучення батьків, хоче щоб батьки жили разом.

Опитані у судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , показали, що після того, як ОСОБА_9 став проживати з батьком його поведінка змінилася, він усамітнився, менше вільного часу став проводити з однолітками.

Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Крім того, у постанові КЦС ВС від 26.12.2024 у справі 561/474/24, тобто у справі, під час розгляду якої також у суді з`ясовується думка дитини, зауважив, що озвучена у судовому засіданні думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Також, відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності.

Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Як вбачається з наданих суду доказів, як позивач так і відповідач мають постійне місце роботи. Як за місцем фактичного проживання позивача так і за місцем фактичного проживання відповідача забезпечені належні умови для проживання та виховання дитини сина сторін у справі. При цьому, позивач проживає у житлі згідно договору безоплатного користування майном, відповідач у житлі, яке на праві власності належить матері позивача. Доказів про наявність власного житла відповідач у справі суду не надав.

Так, з врахуванням якнайкращих інтересів дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.09.2024, висновок психолога, датований 24.10.2024, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю, позивачем у справі, оскільки на думку суду малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не повинен бути розлучена зі своєю матір`ю, крім виняткових обставин, які б перешкоджали цьому, в тому числі передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які судом під час розгляду справи не встановлені.

Доводи відповідача про те, що син висловив думку проживати разом з ним суд не бере до уваги, оскільки озвучена у судовому засіданні думка дитини не може бути єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання визначення місце проживання дитини. Також, думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, оскільки може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку. У даній справі, малолітній син сторін на момент заслуховування його думки проживав з батьком, що могло впливати на його думку з даного приводу.

Суд зауважує, що батько дитини відповідач у справі, безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина ОСОБА_7 , має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, займатися вихованням, незалежно від того з ким син буде проживати.

Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи, що батьки сторони у справі, не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд, визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір`ю, дійшов висновку про те, що зазначене відповідатиме якнайкращим його інтересам, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у справі з відповідача підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 ),

відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , фактично проживає - АДРЕСА_1 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради ( місцезнаходження - вул. Поштова, буд. 2, м. Рівне, Рівненська область, код ЄДРПОУ - 25675397 ).

Дата складення повного судового рішення 20.01.2025.

Суддя А.В.Михайловська