ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною вище заявою, яку обґрунтовував тим, що судовий наказ Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 жовтня 2024 року, яким з нього стягнуто на користь: ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що донька на момент винесення судового наказу проживала разом із ним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року таким, що не підлягає виконанню..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 05.11.2024 року та визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ від 01.10.2024 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, а також недоведеність обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема звертає увагу, що донька, як на момент винесення судового наказу так і на момент звернення до апеляційного суду мешкає із ним, що можуть підтвердити свідки, які не були допитані судом першої інстанції та про допит яких скаржник заявляв відповідне клопотання.

Також звертає увагу, що донька перебуває на повному його утриманні, на підтвердження чого до суду першої інстанції були подані докази оплати медичних послуг та поповнення мобільного рахунку дитини та її банківської карти, а мати не бере участі у витратах на дитину та перебуває за межами України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про отримання повістки в електронному суді, про доставку повістки на електронну пошту сторін та у вигляді смс. Також до суду повернувся конверт із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судової повістки на адресу ОСОБА_1 «адресат відмовився». Від ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи у його відсутність.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 серпня 2024 року було розірвано.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка станом на день подачі заяви про видачу судового наказу залишилася проживати з матір`ю та повністю знаходилася на її утриманні, на підтвердження чого суду було надано дозвіл на тимчасове проживання у Франції ОСОБА_2 та довідки про навчання у Франції ОСОБА_3 ..

Наведене стало підставою для звернення ОСОБА_2 у вересні 2024 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання їх доньки.

01 жовтня 2024 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська у цивільній справі № 201/12128/24 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 вересня 2024 року.

24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки наразі донька проживає з ним.

На підтвердження чого надав витяг з реєстру територіальної громади про його місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та про місце реєстрації за вказаною адресою доньки ОСОБА_5 з 09 жовтня 2024 року.

Також до заяви додані копія адвокатського запиту до Адміністрації прикордонної служби України щодо надання інформації стосовно перетинання ОСОБА_2 державного кордону; копії чеків та квитанцій про оплату медичних послуг, наданих ОСОБА_3 , про купівлю гаджетів та комплектуючих, про перерахування грошей з одного рахунка ОСОБА_1 на інший із позначенням типу рахунку - дитяча картка.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилався заявник, як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів. Крім того зазначав, що матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом від 01 жовтня 2024 року, а із заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів не вбачається, що судовий наказ видано помилково, а також не наведено інших причин, які давали би суду підстави визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Проте із таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитись з огляду на наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначав, що на момент прийняття судового наказу донька ОСОБА_3 проживала разом із ним та продовжує проживати до тепер.

Згідно з приписами статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У судовому наказі зазначаються, зокрема повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 168 ЦК України).

Згідно ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можливо, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових відносяться: припинення зобов`язання внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощення боргу.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає

виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), у випадку зміни чи скасування рішення у апеляційному чи касаційному порядку, або у зв`язку з нововиявленими обставинами; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; помилкова видача виконавчого листа, якщо після видачі такого листа у справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Апелянт зазначає, що дочка проживає з ним, а не з матір`ю, на чию користь за судовим наказом стягуються аліменти, це є тією істотною обставиною, яка є підставою для припинення стягнення аліментів з батька.

Із змісту заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що ОСОБА_1 вказує на те, що дочка на момент прийняття судового наказу фактично проживала разом із ним.

Однак із наданого витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за якою також зареєстрований заявник, вбачається, що дитина зареєстрована за вказаною адресою 09 жовтня 2024 року, тобто після прийняття 01 жовтня 2024 року судового наказу.

На момент звернення до суду із заявою про видачу наказу та на момент його прийняття дитина проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 , зазначене не спростовується наданими апелянтом доказами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали ОСОБА_2 підтвердила, що дитина проживає разом із батьком. Також у протоколі зазначено, що вона проживає з батьком з вересня 2024 року.

Установлені обставини дають підстави для висновку про відсутність обов`язку ОСОБА_1 сплачувати аліменти аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , тобто обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з проживанням дитини з батьком, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також слід зазначити, що стягнення з батька аліментів на користь матері, коли фактично дитина, на утримання якої ці аліменти стягуються, не проживає з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів за рахунок яких утримується дитина. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням судового рішення про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 01 жовтня 2024 року у справі № 201/12128/24 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 вересня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: