ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м.Черкаси

Справа № 712/8035/24
Провадження № 22-ц/821/97/25
Категорія: 308000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Євтушенко Микола Павлович

відповідач: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради

представник відповідача: Птуха Вікторія Іванівна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Стеценко О.С. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання особи наймачем житлового приміщення,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

01 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до відповідача, в якому просить визнати її наймачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання за позивачем права на приватизацію вказаної квартири.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у 1981 році після закінчення Борисоглібського технікуму позивач за розподілом була направлена на роботу в місто Черкаси.

29.07.1981 прийнята на посаду оператора в Черкаському поштамті. З 24 квітня 1984 року відповідно до рішення № 33 позивач, зі складом сім`ї син ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , була включена до списку загальної черги на квартирний облік за місцем проживання, складом сім`ї 3 особи, для поліпшення житлових умов.

20.06.1989 позивач призначена начальником 32 відділення зв`язку Черкаської дирекції УДПППЗ «Укрпошта», яке знаходилося по вулиці Сумгаїтській, буд. 16 в м. Черкаси.

15 грудня 1990 року на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації Черкаського поштамту було постановлено рішення, яким позивачу виділено при 32 відділенні зв`язку, без зняття з квартирного обліку, службове житло.

На виконання рішення профспілкового комітету та адміністрації Черкаського поштамту 03 грудня 1999 року між ОСОБА_1 та начальником поштамту Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» Новіковою С.М. було підписано договір на користування службовим приміщенням, яке знаходилося по АДРЕСА_2 .

Відповідно до архівної довідки, яка була надана Черкаському поштамту Державним архівом Черкаської області, трикімнатна квартира АДРЕСА_3 була виділена як службова Міському житловому управлінню (рішення Придніпровського райвиконкому від 09 грудня 1980 року № 479).

Відповідно до медичного заключення, яке видане на підставі протоколу МКК № 8 від 16.11.2016, позивачу надано право на першочергове надання житлового приміщення.

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивачем укладено договори про надання послуг з усіма комунальними підприємствами, на її ім`я відкрито особові рахунки, та вона постійно сплачує надані послуги.

Оскільки позивач більше ніж 40 років з сім`єю перебуває на квартирному обліку, і як особа, яка після закінчення навчання була направлена для працевлаштування в м. Черкаси за розподілом, має право на позачергове забезпечення житлом, вона звернулась до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради з заявою про розгляд Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради її питання та надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_3 складом сім`ї син ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 .

Листом від 16.04.2024 у приватизації квартири позивачу відмовлено, тому позивач звернулась до суду з указаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що оскільки трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , площею 42,87 кв.м. була виділена «ГЖУ» як службова на підставі рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 № 479, то згідно приписів ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке приміщення не підлягає приватизації.Та обставина, що спірна квартира виведена із статусу службової, сторонами не доведено.

Також суд першої інстанції вказав, що оскільки у позивачки відсутній ордер на вселення у спірну квартиру, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення, то обгрунтовані підстави для визнання останньої наймачем такого приміщення відсутні.

Факт реєстрації позивача у спірному приміщенні не означає законність її заселення у спірну квартиру та автоматичне визнання її наймачем цього приміщення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 08 листопада 2024 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тими ж доводами, що і позовна заява.

Серед іншого, скаржниця посилається на правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі №712/16609/19 за позовом Департаменту економіки та розвитку ЧМР до ОСОБА_1 про примусове виселення з нежитлового приміщення, що є комунальною власністю, де суд вважав, що тривале проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, незалежно від її правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати вказане майно житлом відповідача у розумінні ст. 8 Конвенції.

Скаржниця вважає, що оскільки вона проживає у спірному житловому приміщенні більше 34 років, оплачує комунальні послуги, тому має право на приватизацію даного житла та безумовно є його наймачем.

Також ОСОБА_1 посилається на висновки, викладені в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 року у справі №580/1574/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації ЧМР про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, де встановлено обставину наявності у ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням та підтверджено законність її вселення до спірної квартири.

Також скаржниця стверджує, що судом першої інстанції, в порушення вимог процесуального права, не прийнято до уваги у якості допустимих доказів акти обстеження житлових умов заявника від 28.12.2020 № 179, від 11.11.2014, тоді як у вищезгаданих справах вказані докази були прийняті до уваги та враховані при ухваленні відповідних рішень.

Відзив на апеляційну скаргу

10 грудня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради Птухи Вікторії Іванівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказує, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а рішення суду є законним і обгрунтованим, у зв`язку із чим просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

26 грудня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Євтушенка М.П. надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій адвокат просить врахувати відповідь на відзив на апеляційну скаргу при прийнятті судового рішення та задовольнити подану апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Згідно із паспортом серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.05.2023, що вбачається з витягу з реєстру територіальної громади.

За цією адресою також зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є дітьми позивача, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до довідки Департаменту житлово-комунального комплексу від 05.01.2022 ОСОБА_1 , 1963 р.н., перебуває на квартирному обліку зі складом сім`ї 3 особи відповідно до рішення від 24.04.1984 № 242, в списку першочерговиків № 1757 з 13.06.2017.

Відповідно до архівної довідки Державного архіву Черкаської області від 11.02.2004, у документах архівного фонду виконавчого комітету Придніпровської ради народних депутатів м. Черкаси є відомості про те, що при заселенні 108-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_4 площею 42,87 кв.м. була виділена «ГЖУ» як службова (рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 № 479).

У матеріалах справи міститься договір на користування службовим приміщенням м. Черкаси, укладеним між поштамтом Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта», з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, згідно рішення профспілкового комітету Черкаського поштамту за № 5 від 03.12.1999 службове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 15,1 кв.м вільне від виробничого використання тимчасово передається для проживання сім`ї ОСОБА_1 під час роботи на поштамті. ОСОБА_1 , зокрема, зобов`язується звільнити займане приміщення після припинення трудових відносин з поштамтом до дня звільнення.

26.03.2016 Черкаська обласна організація профспілки працівників зв`язку дирекції УДППЗ «Укрпошти» звернулось з клопотанням до голови міської ради м. Черкаси, в якому зазначила, що приміщення по АДРЕСА_2 необхідно звільнити та передати власнику майна Черкаській міській раді.

У судовому засіданні досліджений технічний паспорт на приміщення: АДРЕСА_1 , замовлений ОСОБА_1 та виготовлений 27.11.2023.

Згідно цього технічного паспорту, загальна площа квартири складає 72,6 кв.м. і складається із: коридора, комори, кухні, трьох кімнат, коридора, туалета, ванни та лоджії. Перший поверх.

Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2021 у справі № 712/16609/19, залишеного без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 13.05.2021, судом встановлено: приміщення, в якому проживає відповідачка з сім`єю, є житловим приміщенням, рішення про переведення житлових приміщень, а саме: квартири АДРЕСА_3 у нежитлові приміщення відсутнє, як і відсутнє рішення Черкаської міської ради про виключення вказаної квартири із числа службових. Відповідно до архівної довідки Черкаської обласної державної адміністрації Державного архіву Черкаської області від 11.02.2004 вбачається, що трикімнатна квартира площею 42,87 кв.м була виділена «ГЖУ» як службова (рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 № 479). Із наявної в матеріалах справи даних архівної довідки Черкаської обласної державної адміністрації Державного архіву Черкаської області від 11.02.2004 вбачається, що трикімнатна квартира площею 42,87 кв.м. була виділена «ГЖУ» як службова на підставі рішення Придніпровського райвиконкому м. Черкаси від 09.12.1980 № 479. У матеріалах справи відсутні докази, що вказане рішення № 479 від 09.12.1980 було скасовано, спірна квартира виведена із статусу службової, оскільки позивачем не надано таких доказів для спростування наявності вказаного рішення.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 580/1574/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено; рішення Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 22.12.2021 щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано протиправним та скасовано; зобов`язано Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 16.04.2024, з наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що квартира АДРЕСА_3 була виділена як службова згідно з рішенням Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 № 479. При цьому, сам ордер на заселення, який є єдиною підставою для вселення, відсутній. Серед переліку об`єктів, які не підлягають приватизації, визначених п. 2 ст. 2 Закону, зазначені квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових. Відповідно до викладеного вище здійснити приватизацію квартири за вказаною адресою не має законних підстав.

Як вбачається з листа Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради від 27.10.2023, у Департаменті відсутня інформація про включення квартири АДРЕСА_3 , до числа службових квартир. У рішенні виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.01.1993 № 22 «Про затвердження переліків житлових будинків, квартир, які не підлягають приватизації» також квартира АДРЕСА_3 , не зазначена.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 10.07.2023, нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , належать територіальній громаді міста в особі Черкаської міської ради, дата внесення запису 08.02.2010.

Відповідно до свідоцтва про право власності, до нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , відносяться приміщення першого поверху з № 1-1 до № 1-8, А-9.

01.11.2015 Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, далі орендодавець, та УДППЗ «Укрпошта», далі орендар, укладено договір оренди об`єкта нерухомості № 1419/30-337, відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення (далі об`єкт), що належить до міської комунальної власності на підставі рішення Черкаської міської ради від 26.05.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління».

Відповідно до п. 1.2 договору в оренду передано, зокрема, вбудовано-прибудоване приміщення по АДРЕСА_2 , загальною площею 67,60 кв.м. Об`єкт передається орендарю для розміщення відділень поштового зв`язку (п. 2.1 договору). Договір укладено на термін з 01.11.2015 по 30.09.2018 (п. 4.1 договору).

Як вбачається з п.п. 7.2.2 п. 7.2 договору орендар має право передати частину об`єкта (не більше 25% від загальної площі) в суборенду за договорами, погодженими з орендодавцем, з обов`язковим перерахуванням 50% суми суборенди на розрахунковий рахунок, передбачений в п. 5.4 договору, в строки, передбачені в п.5.5 договору.

Відповідно до акту приймання-передачі об`єктів нерухомості згідно з переліку, які орендує УДППЗ «Укрпошта», від 01.11.2015 останньому передано, зокрема, об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,60 кв.м.

02.12.2016 сторонами договору № 1419 від 01.11.2015 складено акт приймання-передачі об`єктів нерухомості, відповідно до якого УДППЗ «Укрпошта» здає, а Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради приймає об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , площею 67,60 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту об`єкта по АДРЕСА_2 на першому поверсі літера по плану А-9, складається з приміщень: коридор, комора, господарське приміщення, операційна зала, кабінет, туалет, ванна, зал, загальною площею 67,60 кв.м.

Відповідно до листа виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.09.2024, з наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що квартира АДРЕСА_3 була виділена як службова згідно з рішенням Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 № 479. При цьому, сам ордер на заселення, який є єдиною підставою для вселення, відсутній. Серед переліку об`єктів, які не підлягають приватизації, визначених п. 2 ст. 2 Закону, зазначені квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових. Відповідно до викладеного вище здійснити приватизацію квартири за вказаною адресою немає законних підстав.

Позивачем надані договори, укладені нею із комунальними підприємствами про надання житлово-комунальних послуг.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 50 ЖК Української РСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворим на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами.

Відповідно до частини першої статті 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Частиною першою статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Частинами четвертою, п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно зі статтею 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Відповідно до частини першої статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Пунктом 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР «Про службові жилі приміщення» від 04 лютого 1988 року № 37, визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Тобто, при вирішенні питання чи є приміщення службовим, необхідно виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових.За відсутності такого окремого рішення підстави для висновку про те, що спірне жиле приміщення є службовим, відсутні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, трикімнатна квартира по АДРЕСА_1 площею 42,87 кв.м., була виділена «ГЖУ» як службова на підставі рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.1980 № 479.

Матеріали справи не містять доказів скасування вищевказаного рішення чи виведення спірної квартири зі статусу службової, а відтак за вірними твердженнями суду першої інстанції, вищезгадана квартира має статус службової та в силу приписів ч. 2. ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягає приватизації.

Посилання скаржниці на те, що вона проживає у спірному житловому приміщенні більше 34 років, оплачує комунальні послуги, а тому має право на приватизацію даного житла не ґрунтуються на вимогах наведеного вище законодавства, а тому не приймаються апеляційним судом, як такі, що заслуговують на увагу.

В обгрунтування вимоги позивачки про визнання її наймачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 остання посилається на висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі №712/16609/19 за позовом Департаменту економіки та розвитку ЧМР до ОСОБА_1 про примусове виселення з нежитлового приміщення та в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 року у справі №580/1574/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації ЧМР про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, де встановлено обставину наявності у ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням та підтверджено законність її вселення до спірної квартири.

Предметом позову у справі № 580/1574/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації ЧМР про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, висновки якої, на думку скаржниці, не врахував як преюдиційні суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, була вимога ОСОБА_1 здійснити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи вказану справу суд прийшов до висновку про те, що оскільки Верховним Судом від 30.07.2021 у справі 712/16609/19 встановлено, що ОСОБА_1 вселилася до квартири на підставі договору про користування службовим приміщенням, укладеного на виконання рішення профспілкового комітету Черкаського поштамту № 5 від 3 грудня 1999 року, набула право користування спірним житлом згідно із законом та несе витрати з його утримання, то позивачка має право користування вказаним майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, по-перше, преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, і, по-друге, преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

За пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17).

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав вважати надану судами у справах №580/1574/22, №712/16609/19 правову оцінку обставинам обов`язковою для врахування при вирішенні спору, який наразі розглядається.

Крім того, колегія суддів враховує і різні предмети спорів у вказаних справах, в залежності від вирішення яких встановлювались певні обставини, яким судами надавалась відповідна правова оцінка.

Вирішуючи питання про визнання особи наймачем житлового приміщення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Статтею 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання.

Згідно із ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3, 4 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. До числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі.

Згідно із п. 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток № 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Пунктами 22, 23 Положення передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане службове жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Згідно зі статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

З викладеного слідує, що наймачем може вважатись особа, на ім`я якої видано відповідний ордер.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що 03 грудня 1999 року між ОСОБА_1 та начальником поштамту Черкаської дирекції УДППЗ «Укрпошта» Новіковою С.М. було підписано договір на користування службовим приміщенням, а також те, що позивачу не видавався ордер на це житло та не укладався договір найму на підставі такого ордера, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 у розумінні приписів ст. 61 ЖК України не може вважатись наймачем цього приміщення та, відповідно, не має права на приватизацію приміщення, яке вона тимчасово займає.

Перевіривши доводи ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права щодо відмови у прийнятті до уваги у якості допустимих доказів актів обстеження житлових умов заявника від 28.12.2020 № 179, від 11.11.2014 колегія суддів вважає останні безпідставними, оскільки за вірними твердженнями суду першої інстанції , у указаних актах відсутні відомості, на підставі якого документу визначена указана комісія, посадове становище членів комісії, не визначено, хто є головою комісії. У актах зазначено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_3 є житловим приміщенням, однак у акті не міститься відомостей, на підставі чого такий висновок зроблений.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання особи наймачем житлового приміщення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлений 16 січня 2025 року/