Справа № 454/1291/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М.Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

представника заявника адвоката Семенюк А.В.,

стягувачки ОСОБА_1 ,

представника стягувачки адвоката Дубіцького В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з даною заявою та просить скасувати судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), відмовити стягувачці у видачі судового наказу та вирішити питання про поворот виконання судового наказу.

Заява мотивована тим, що при винесення судового наказу суддею не враховано, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу судового наказу та на момент видачі наказу існувало судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з нього на користь стягувачки аліментів у розмірі 500грн. щомісячно

Оскільки стягувач надала суду завідомо неправдиві відомості, на підставі чого було винесено судовий наказ, вважає що з останньої підлягають поверненню грошові кошти, які вона отримала на виконання зазначеного судового наказу.

Оскільки він перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, то судовий наказ отримав 01.10.2024р., а тому просить поновити строк звернення із заявою про його перегляд.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав.

Стягувач та її представник в судовому засіданні проти заяви заперечили. Стягувач подала відзив на заяву, в якому зазначила, що дійсно рішенням суду було присуджено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини. Однак, на момент її звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів рішення суду про стягнення аліментів не перебувало на примусовому виконанні у виконавчій службі. Вона не подавала жодних неправдивих відомостей та підроблених документів. З огляду на зазначене вважає безпідставною заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Представник заявника подав відповідь на відзив, у якій вказав, що ОСОБА_1 не спростувала жодних підстав перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами. Поряд з цим, у відзиві вона визнала, що їй було відомо про існування рішення про стягнення аліментів на час звернення із заявою про видачу судового наказу.

Також, грошві кошти на виконання судового наказу були стягнуті з ОСОБА_2 в примусовому порядку, а тому підлягають поверненню.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали заяви та справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 166 ЦПК України).

У відповідності до частини 1 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Разом з цим, частина 8 указаної процесуальної норми передбачає, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ст.423 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справ;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Відповідно до ч. 4 ст.423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже , необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування обставин, які судом не встановлювалися.

Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012р., зазначено, що, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, судам слід розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. При цьому судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

13.06.2023р. Сокальським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на малолітню дитину ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 28.03.2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття та 268,40грн. судового збору в дохід держави.

З листа від 04.07.2023р. встановлено, що постановою від 04.07.2023р. відкрито провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу.

Згідно розрахунку, за період з червня 2023 року по серпень 2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 215,405,28грн. аліментів.

З наданого стороною боржника рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.07.2015р. встановлено, що таким присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_3 , в розмірі 800грн. щомісячно, починаючи з 04.06.2015р. і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19.02.2016р. зменшено розмір вищезазначених аліиментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 800грн. до 500грн. щомісячно.

З відповідей від 08.11.2024р. та від 02.12.2024р., постанови від 30.10.2018р. встановлено, що виконавче провадження з виконання рішення суду від 26.08.2015р. про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на малолітню дитину ОСОБА_3 , в розмірі 800грн. щомісячно завершено на підставі заяви стягувачки, виконавчий лист повернуто стягувачці.

Та обставина, що дане рішення на даний час не звернуто до примусового виконання, так як стягнення аліментів за вказаним рішенням припинено за ініціативою стягувача, не є підставою для повторного звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, оскільки вищевказане рішення суду набрало законної сили та на даний час є чинним.

Виконавчий лист на виконання даного рішення може бути звернений до примусового виконання, оскільки згідно ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, тобто до досягнення дітьми повноліття.

З огляду на наявність вищенаведеного рішення, ОСОБА_1 може реалізувати своє право на збільшення розміру аліментів/зміну способу стягнення аліментів шляхом звернення до суду з позовом, так як згідно ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Також, підстави зміни розміру аліментів передбачені ст.192 СК України.

Таким чином, зазначені стягувачем вимоги не можуть розглядатися в порядку наказного провадження, оскільки існує судове рішення у справі між тими самими сторонами, з тих самих підстав і про той самий предмет.

Зазначені обставини (якщо б вони були відомі суду на день звернення із заявою про видачу судового наказу), відповідно до ст.165, ст.186 ЦПК України, є підставою відмови у видачі судового наказу, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про необхідність скасування судового наказу та відмови у його видачі.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про поворот виконання судового наказу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.10 ст.445 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

В даному випадку рішенням суду не встановлено, що надані ОСОБА_1 документи були підробленими, або містили завідомо неправдиві відомості.

За таких підстав, дана вимога задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.165, 186, 166, 423, 429 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ, виданий Сокальським районним судом Львівської області 13.06.2023р. у справі №454/1291/23 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 28.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 268 (двісті сорок вісім) грн. 40коп. судового збору.

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В задоволені вимоги ОСОБА_2 про поворот виконання судового наказу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо ухвала не була вручена в день ї проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: М. Я. Адамович