Провадження № 22-ц/4808/128/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М, Девляшевського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

01 грудня 2023 року представник ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного Договору № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомоги інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими директора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» наказом № 67-ОД від 14.06.2021 року, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.

Кредитні кошти були перераховані відповідачу 01.01.2022 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Як зазначено, сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума грошових коштів на платіжній карті НОМЕР_1 відома тільки відповідачу. Зазначення і блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення Кредитного договору.

Зазначено, що 28.06.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Новий кредитор, Позивач), укладено Договір відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».

Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий Первинним кредитором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Кредитним договором станом на 28.06.2023 року становить 76 653,00 гривень, яка складається з: 15 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 61 653,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 01.01.2022 року по 28.06.2023 року (включно).

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року станом на 28.06.2023 року у розмірі 76 653,00 гривень, яка складається з: 15 000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 61653,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 01.01.2022 по 27.12.2022 (включно), а також судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2684 гривень 00 коп. та 5000,00 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 станом на 28.06.2023 року у розмірі 76 653 гривень, яка складається з: 15 000 гривень - заборгованість за кредитом; 61 653 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 01.01.2022 по 27.12.2022 (включно), судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу адже вважає оскаржене рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає до скасування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з розрахунком заборгованості за Договором № 2767113 від 01.01.2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 28.06.2023 за період з 01.01.2022 року по 26.12.2022 року борг за тілом кредиту складає 15000 грн, проценти за користування кредитом - 61 653 грн. Однак фактично з наданого розрахунку вбачається, пеня нараховувалася на пеню, що ЦК України заборонено, та сума пені в 4 рази перевищує розмір тіла кредиту. Крім того, у випадку, якщо б договірні відносини відповідали вимогам закону, в тому числі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року, договір про відступлення права вимоги №28/06/23 від 28 червня 2023 року, то пеня підлягала б зменшенню до 500 гривень, виходячи з відсутності доходів у відповідача та враховуючи те, що вона є безробітною.

Крім того, скаржник зазначає, що кредитний договір фактично є неукладеним, так як не відбулося належного підписання договору із використанням цифрового підпису. Вказує, що в судовій практиці існують кримінальні провадження про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які заволоділи мобільним телефоном фізичної особи та отримали ряд позик, оскільки ідентифікувати особу неможливо по причині відсутності ЕЦП, тому кошти в такому випадку надаються без належного контролю. А в кредитному договорі № 2767113 від 01.01.2022 року в розділі Реквізити сторін немає самого підпису на документі.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутній Договір про відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28 червня 2023 року, тому не зрозуміло, чи стосується даний договір Договору №2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року, або інших договорів.

Таким чином, вказує, що суд не дослідив, як відбулося відступлення права вимоги, не врахував ту обставину, що договір споживчого кредиту не підписаний електронним цифровим підписом, тобто є неукладеним, не проаналізував необгрунтованість нарахування пені у розмірі 61 653, 00 грн.

Тому просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідно до укладеного Договору № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 15000,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими директора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» наказом № 67-ОД від 14.06.2021 року (далі Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 01.01.2022 року о 11:52:20 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором K574, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 01.01.2022 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті НОМЕР_1 відома тільки відповідачу. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Згідно з наданою інформацією АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 співпадає повністю з РНОКПП відповідачки), на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано картку № НОМЕР_3 (ІВАN НОМЕР_4 ). Номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 01.01.2022 по 06.01.2022 та який знаходиться в анкетних даних +04.

Щодо набуття ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» права вимоги за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року зазначає, що 28.06.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 року. Відповідно до умов Договору відступлення право вимоги за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», завірену копію якого було долучено до матеріалів справи разом із завіреною копією платіжної інструкції про оплату за Договором відступлення права вимоги N 28/06/23 від 28.06.2023р., а також завіреною копією Акту приймання передачі Реєстру боржників від 28.06.2023 року до Договору відступлення права вимоги №28/06/23 від 28.06.2023р. та завіреною копією витягу з Реєстру боржників від 28.06.2023 року до Договору відступлення права вимоги N 28/06/23 від 28.06.2023 року.

Щодо правомірності нарахування відсотків за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року, то відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 360 днів. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Проте, Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості, наданому первинним кредитором. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідач перед укладенням Кредитного договору, ознайомилася з Паспортом споживчого кредиту, змістом Договору, в якому міститься інформація про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Щодо рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013 про те, що нараховані проценти за користування кредитом суперечать принципу розумності та добросовісності, варто зауважити, що правовідносини, які досліджувалися Конституційний судом стосувалися нарахування неустойки, а не порядку нарахування відсотків за користування кредитом та їх сплати, що визначені договірними умовами між сторонами.

Предмет стягнення з відповідача на користь позивача по справі є стягнення заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом у відповідності до ст. 1048 ЦК України, а не процентів за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача у розмірі 5 000 грн. в суді І інстанції, вказує наступне. В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

В запереченні представник відповідача не обґрунтовано зазначив яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правову допомогу, а факт перебування особи на спрощеній системі оподаткування нівелює наявність у такої особи статусу адвоката. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем.

Окрім цього, за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024р просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Таким чином, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року - без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 76 653,00 грн, і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно з положеннями ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до норм ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у розмірі 15000 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.

Відповідач, відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняла пропозицію укласти Кредитний договір та підписала Кредитний договір 01.01.2022 року о 11:52:20 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором K574, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем.

Кредитні кошти були перераховані відповідачу 01.01.2022 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Сума кредиту по укладеному Кредитному договору перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 360 днів.

За умовами п. 1.2. Кредитного договору відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Згідно з п.п. 5.4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором (а.с. 6-12).

З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №2643_35 від 23.11.2023 року вбачається, що 01.01.2022 року о 11 год. 54 хв. на платіжну карту № НОМЕР_1 перерахований платіж у сумі 15 000 грн (а.с.16).

28.06.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ ФІНАНС» (Новий кредитор), укладено Договір відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 2767113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.01.2022 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (а.с. 32-33).

Як вбачається з копії платіжної інструкції № 110 про оплату за Договором відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» перераховано ТОВ «ЛІНЕРУА Україна» 937477,96 грн за Договором про відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 року (а.с.36).

Також суду надано копію Акту приймання передачі Реєстру боржників від 28.06.2023 року до Договору відступлення права вимоги N 28/06/23 від 28.06.2023 (а.с. 34).

Згідно з відомостями витягу з Реєстру боржників від 28.06.2023 року до Договору відступлення права вимоги N 28/06/23 від 28.06.2023 року, вбачається, що відбувся перехід права вимоги за кредитним договором № 2767113 від 01.01.2022 у розмірі 76653,00 гривень, яка складається з 15000 гривень - заборгованість за кредитом; 61653 гривень - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.35).

За розрахунком позивача у відповідачки за кредитним договором станом на 28.06.2023 року наявна заборгованість 76 653,00 гривень, яка складається з 15 000 грн. заборгованість за кредитом; 61 653 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 01.01.2022 року по 28.06.2023 року (а.с.17-22).

Судом першої інстанції витребувано у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжну карту № НОМЕР_1 ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 року по 06.01.2022 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 в період з 01.01.2022 року по 06.01.2022 року.

За наданою інформацією АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 співпадає повністю з РНОКПП відповідачки), на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано картку № НОМЕР_3 (ІВАN НОМЕР_4 ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 01.01.2022 по 06.01.2022 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - НОМЕР_5 (а.с. 113).

Також АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» надано Виписку по рахунку ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) № НОМЕР_6 за період 3 01.01.2022 по 06.01.2022, з якої вбачається, що кошти в сумі 15 000 грн 01.01.2022 зараховано переказом на її картку (а.с.114 зворот).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за договором споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2767113 шляхом підписання електронного договору з використанням одноразового ідентифікатора. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало право вимоги стосовно відповідача відповідно до договору факторингу №28/06/23. Позивач надав докази фактичного перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача, зокрема АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» підтвердило переказ 15 000 грн на картковий рахунок відповідача, відповідач кредитний договір чи договір факторингу не оспорював. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, відповідач не надав доказів погашення заборгованості або спростування розрахунку позивача.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Заперечуючи факт укладення кредитного договору, скаржник вказував на відсутність доказів перерахування коштів від первинного кредитора до відповідача та відсутність відомостей в кредитному договорів про його підписання електронним одноразовим ідентифікатором.

Вказані доводи спростовуються матеріалами справи, у яких міститься кредитний договір із електронним одноразовим ідентифікатором К574 (а.с.6-12), а також випискою з особового рахунку відповідача в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» з якої вбачається факт зарахування кредитних коштів у розмірі 15 000 грн 01.01.2022 року на ім`я ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 картка № НОМЕР_3 (а.с.113 зворот).

Відповідач не оспорювала кредитний договір у судовому порядку, що з огляду на положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст. 1051 ЦК України свідчить про дійсність договірних відносин, що виникли між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Посилання відповідача про існування в судовій практиці кримінальних проваджень, в яких наведені приклади легкого безконтрольного отримання кредитів за допомогою викрадених смарт-карток, колегією суддів не приймаються до уваги як доводи стосовно незаконності оскарженого рішення. Доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу викрадення мобільного телефону з абонентським номерами, зазначеними у договорі, чи іншої втрати можливості користуватися зазначеним абонентськими номерами, відповідачем суду не надано, як і не надано даних про незарахування на картковий рахунок відповідача кредитних коштів. Ухвала суду від 30.08.2023 року у справі №759/16433/23 про обрання запобіжного заходу щодо певних осіб ніяким чином не стосується ОСОБА_1 , про що правильно вказував суд першої інстанції (а.с.59-64).

Крім того, відповідачем не спростовано, що особисті дані клієнта, зазначені в договорі про надання кредиту, не відповідають її даним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про факт укладення кредитного договору, зокрема щодо досягнення між сторонами згоди щодо його умов.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до відповідача відповідальності за ст. 625 ЦК України та нарахування неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 18 Закону України № 2120-ІХ, оскільки зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що первісний кредитор не здійснював нарахування неустойки, інших штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі норми ст. 625 ЦК України. Позивачем заявлено до стягнення тільки тіло кредиту та відсотки за його використання протягом визначеного за кредитним договором строку, на умовах та в порядку, передбаченому ним.

Згідно частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, умови кредитного договору не можна уважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.

Відповідач погодила розмір процентів, підписуючи кредитний договір на визначених у ньому умовах.

Окрім цього, аналіз умов договору дозволяє зробити висновок, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Твердження скаржника, що кредитором нараховувалася пеня, є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України, і вони у цьому випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань, такий розмір процентів є узгодженим сторонами договору.

Доводи про відсутність в матеріалах справи договору факторингу колегія суддів також відхиляє як безпідставні, оскільки відповідний договір з додатками в матеріалах справи наявний (а.с.32-37).

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскарженого рішення.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Установлено, що 03 липня 2023 року між ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про надання юридичних послуг №03/07/2023 від 03 липня 2023 року (а.с.38-39).

Відповідно до пункту 1.1 договору в рамках цього договору виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатом діяльністю №2412 від 23 жовтня 2018 року, видане на підставі рішення ради адвокатів Полтавської області №18 від 23 жовтня 2018 року, зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили вартість послуг виконавця.

Згідно пункту 4.1 договору замовник уважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Акт складається виконавцем у двох екземплярах та надається на підписання замовнику не пізніше 5-ти (п`яти) робочих днів, після завершення надання послуг.

03 жовтня 2023 року ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" та ФОП ОСОБА_5 підписано акт приймання-передачі наданих послуг №18 на загальну суму 55 000,00 гривень. Згідно із даних акту вартість підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором №2767113 про надання споживчого кредиту становить 5 000,00 гривень (а.с. 42).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Заперечень проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, матеріали справи не містять. Відтак апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції.

До того ж у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача вказано, що витрати на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції становлять 3 000 гривень.

На підтвердження заявленого розміру позивачем витрат надано акт приймання-передачі наданих послуг №21 від 23 грудня 2024 року, згідно з яким виконавець склав та подав відзив до Івано-Франківського апеляційного суду на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с.162), довіреність від 26.02.2024 року (а.с.164), договір про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року (а.с.165), свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю (а.с.167).

24 грудня 2024 року ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» на рахунок ОСОБА_5 сплачено 3 000 гривень, що підтверджується даними платіжної інструкції №1854.

Відтак, позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в заявленому розмірі.

Клопотань щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції відповідачем не подано.

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Укрглобал-Фінанс» на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції необхідно стягнути 3 000 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал - Фінанс» () на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 3 000 (три тисячі) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 січня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський