Справа № 211/2918/24
Провадження № 2-п/211/4/25
У Х В А Л А

іменем України

20 січня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

представника позивача Лютої О.В. (в режимі відеоконференції), представника відповідача Захарової М.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарової М.В. про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року у справі № 211/2918/24, -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Захарова М.В., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року у вказаній цивільній справі та, посилаючись на неповноту встановлення обставин при винесенні рішення, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У цивільній справі за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів 07 вересня 2024 року ухвалено заочне рішення, яким позов було задоволено.

16 грудня 2024 року представником відповідача адвокатом Захаровою М.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» заяву про перегляд заочного рішення. У заяві представник відповідача посилається на те, що відповідач не отримував викликів у судове засідання, не отримував копію рішення. Також зауважує, що декларування та сплата відповідачем плати за землю здійснювалося саме як ФОП, а також і що вимога про сплату боргу повинна була надсилатися саме на адресу ФОП ОСОБА_1 , а не громадянина ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 є Фізичною особою-підприємцем з 18.11.2005. 18.05.2017 на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.02.2017 за №1449 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки №2017213 щодо земельної ділянки площею 0,6712 га, кадастровий номер :03:182:0020, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Строк оренди за вказаним договором становив термін до 16.09.2021. 07.09.2021 було складено акт обстеження земельної ділянки разом із листом Криворізької міської ради від 05.10.2021 про вжиття заходів щодо усунення порушень, який було складено на підставі звернення від 10.08.2021 щодо поновлення договору оренди. Рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2021 за №801 ФОП ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки та п. 2.1.1 цього рішення ФОП ОСОБА_1 визначено здійснювати оплату за фактичне користування земельною ділянкою за період від дати закінчення дії попереднього договору оренди до дати державної реєстрації права оренди, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України; за умови усунення виявлених порушень, оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою на праві оренди. При цьому розмір плати за фактичне користування земельною ділянкою та строк такого фактичного користування вказане рішення позивача не визначало. Отже, відносини, що мали місце між сторонами після закінчення строку договору оренди також є господарськими, так як виникли між двома суб`єктами господарювання. І фактично, вказаним рішенням визначено умови фактичного користування ФОП ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою. ФОП ОСОБА_1 , який є до того ж платником єдиного податку, і здійснював сплату за фактичне користування даною земельною ділянкою у розмірі не менше земельного податку. ФОП ОСОБА_1 не встиг оформити орендні відносини до настання війни. У подальшому ведення підприємницької діяльності було майже повністю зупинено через війну і наразі ОСОБА_1 евакуювався разом із родиною з м. Кривий Ріг на Захід країни. Втім, попри таке, протягом з 16.09.2021 по 31.12.2023 ФОП ОСОБА_1 платив за фактичне користування земельною ділянкою, яка не була прийнята орендодавцем, у розмірі плати, визначеною Податковим кодексом України. Суд не перевірив цих обставин належним чином і не взяв цього до уваги, а позивач вочевидь подав неправдиві відомості щодо оплати за 2023 рік, в якому ФОП ОСОБА_1 було сплачено 81 136,31 гривень, що підтверджується відомостями з Електронного кабінету платника податку щодо стану розрахунків з бюджетом по орендній платі та декларацією з плати за землю за 2023 рік, хоча позовні вимоги заявлено за період протягом з 16.09.2021 по 31.12.2023. Так як відповідач не мав можливості приймати участь у справі, то подати ці заперечення та докази раніше він не міг. Отже, позивач заявляє вимоги про стягнення коштів за користування земельної ділянки в цивільному провадженні до громадянина ОСОБА_1 замість ФОП ОСОБА_1 , який і є належним відповідачем, що призвело до порушення вимог підсудності і ухвалення незаконного по суті рішення суду. Провадження у цій справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як справу належить розглядати в порядку господарського судочинства. Окрім того, складно давати оцінку розрахунку суми, заявленої до стягнення у позовних вимогах, але вона явно необґрунтована, виходячи з того, що відповідач здійснював плату у 2023 році, і як вбачається із рішення суду станом на 21.12.2023, коли позивачем висувалася вимога про погашення заборгованості така становила 272 538,84 гривень. Складно уявити, як за 10 днів 2023 року ця суму могла збільшитися майже вдвічі, з яких би вихідних даних не виходив позивач, а тому розрахунок заявлених вимог є вкрай сумнівним. Тому представник просить поновити відповідачу строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

20 грудня 2024 року представником позивача Скляр Н.М. скеровано до суду через систему «Електронний суд» заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. В обґрунтування представник посилається на те, що, по-перше, судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи. По-друге, докази, на які посилається відповідач, не мають істотного значення для вирішення справи. Позивачем у даній справі вичерпно доведено, а судом досліджено усі необхідні для розгляду даної категорії справ обставини, на які вказав Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20, а саме щодо: 1) фактичного користувача земельної ділянки; 2) площі земельної ділянки; 3) розміру заборгованості; 4) періоду. Не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань. Наведені у заяві твердження щодо сплати відповідачем коштів у 2023 році є такими, що не підтверджені належними доказами. Так, надана відповідачем роздруківка з Електронного кабінету платника не містить в собі чіткості ні щодо того, ким сплачувались кошти, ні того, що здійснені платіжні операції стосуються саме земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020 по АДРЕСА_1 , адже окрім неї у відповідача в орендному користуванні на підставі діючого у 2023 році договору оренди перебувала земельна ділянка з кадастровим номером :02:159:0006 по АДРЕСА_2 , заборгованість за користування якою з відповідача стягнуто за судовим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2349/24. Тому надана інформація з Електронного кабінету платника не може вважатись належним та допустимим доказом. Самих платіжних документів на підтвердження адресної сплати платежів відповідачем не надано, тобто не виконано свого обов`язку з доказування, а відповідно, за таких обставин він не може претендувати на інше вирішення спору, ніж те, що наявне в заочному рішенні від 07.08.2024. У даному випадку підстав сумніватися в добросовісному здійсненні позивачем своїх процесуальних обов`язків немає, оскільки позивач при здійсненні своїх розрахунків використовував виключно офіційні відомості компетентного державного контролюючого органу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.02.2024, в яких зазначено, що у 2023 році ОСОБА_1 сплачено 0 грн. Ті платежі відповідача у 2021, 2022 роках, які є підтвердженими податковим органом, всі враховані позивачем в своєму розрахунку. Тож, некоректним є адресування позивачу тверджень щодо подання неправдивих відомостей. Даний спір не належить до господарської юрисдикції, як на тому наполягає представник відповідача. На аргументи адвоката, що суд мав би, як мінімум, звернути увагу, що декларування та сплата відповідачем плати за землю здійснювалося саме як ФОП, а також те, що вимога про сплату боргу повинна була надсилатися саме на адресу ФОП ОСОБА_1 , а не громадянина ОСОБА_1 , то вони також не спростовують правильності заочного рішення. На момент розгляду справи матеріали справи не містили податкові декларації відповідача, що не допускало їх дослідження, але у позивача і відсутній обов`язок з їх надання, адже даний документ не є доказом саме сплати грошових коштів, а відтак не впливає на правильність вирішення спору. Виконання платником свої податкових зобов`язань, уключаючи, подання податкових декларації, перебуває виключно у площині взаємовідносин такого платника з контролюючим (податковим) органом. У той же час, сам податковий орган у своєму листі про надання інформації від 28.02.2024 №9394/5/04-36-24-17-13, наданий на запит позивача, не зазначає про статус фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Що стосується адреси, то пунктом 45.1 статті 45 ПКУ визначено, що податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Тобто, адреса фізичної особи-підприємця збігається із зареєстрованим місцем проживання цієї особи (громадянина). У контексті відповідача, ним до цього часу зазначається адреса проживання: АДРЕСА_3 , на яку позивачем і надсилалась пропозиція щодо добровільної сплати коштів у листопаді 2023 року. По-друге, сама по собі наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах, або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських. Наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах з користування земельною ділянкою без укладення договору оренди. Таким чином, підсумовуючи викладене, жоден з аргументів заяви про перегляд заочного рішення не здатен змінити результат судового рішення. У даній справі не підтверджується існування сукупності одночасно двох умов, наведених у ст. 288 ЦПК України, і це не дає підстав для скасування заочного рішення. Справу правильно розглянуто в рамках цивільної юрисдикції, тому підстав для закриття провадження немає. З огляду на викладене вище, представник позивача просить залишити без задоволення заяву про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року у справі №214/2918/24 та відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заперечувала проти скасування заочного рішення з підстав, викладених у запереченні.

Представник відповідача Захарова М.В. заяву про перегляд заочного рішення підтримала та просила скасувати заочне рішення з підстав, викладених у заяві.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та заяву, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України,заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

Судом встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради 533 727 гривень 48 копійок за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:182:0020 за період з 17.09.2021 по 31.12.2023 та в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 8 005 гривень 91 копійку (а.с. 74-77).

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Представник відповідача у заяві про скасування судового рішення посилається на те, що відповідач не отримував повістки. Суд відхиляє заперечення з цього, вважаючи його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до відповіді на запит від 17.05.2024 за №4590, з Реєстру Криворізької міської територіальної громади вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , але з 02.05.2024 відповідач рахується таким, що знятий з місця реєстрації, у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання (а.с. 57).

Тому відповідач викликався у судові засідання через Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 59, 64, 68).

Суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не містить заперечень проти вимог позивача, які б спростовували висновок суду та посилання на докази, якими б ці заперечення обґрунтовувалися. При цьому суд зауважує, що доводи позивача, викладені його представником у запереченні на заяву про перегляд заочного рішення, є обґрунтованими та такими, що підкріплені належними доказами, оскільки спірні правовідносини не належать до господарської юрисдикції, як на тому наполягає представник відповідача. Конкретно у даному спорі позивач звертається до відповідача не як до суб`єкта господарювання за правочином. Стягнення безпідставно збережених коштів у кондикційних (позадоговірних) відносинах є безвідносним до статусу суб`єкта господарювання. Також предмет позову не стосується ні порушення права власності чи іншого речового права на земельну ділянку, ані вилучення земельної ділянки для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, тому посилання адвоката відповідача на ст. 55 ГК України, пункти 1, 6 та 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України, якими унормовані саме перелічені вище випадки, є безпідставним, а правові норми - не релевантними. Зазначення позивачем у позові про існування між сторонами договірних відносин до 16.09.2021 носить виключно інформативних характер та не несе самостійного доказового значення. Тому позивачем вірно визначено юрисдикцію для вирішення даного спору як "цивільну", натомість, відповідачу недоречно ґрунтуватись на недіючому правочині в рамках даного спору, адже із припиненням дії договору припинилися і його умови, крім тих, що стосуються виконання зобов`язань, які виникли під час його дії. В законі відсутнє таке поняття як «фактичне визнання орендних відносин між орендодавцем та орендарем продовженими», на які спирається адвокат, відтак перелічені доводи не можуть братись судом до уваги як доказ господарських правовідносин між сторонами після закінчення строку договору оренди. Не впливає на вирішення справи і те, що згідно статті 33 Закону України «Про оренду землі» ФОП ОСОБА_1 мав переважне право на укладання договору оренди на новий строк. Адже в остаточному результаті відповідач не оформив відповідне право, що позбавляє його можливості посилатись на обставини, які не настали.

Також суд погоджується з доводами представника позивача, що наведені у заяві представником відповідача твердження щодо сплати відповідачем коштів у 2023 році є такими, що не підтверджені належними доказами. Надана відповідачем роздруківка з Електронного кабінету платника не містить в собі чіткості ні щодо того, ким сплачувались кошти, ні того, що здійснені платіжні операції стосуються саме земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020 по АДРЕСА_1 , з огляду на е, що окрім неї у відповідача в орендному користуванні на підставі діючого у 2023 році договору оренди перебувала земельна ділянка з кадастровим номером :02:159:0006 по АДРЕСА_2 .

Доказів оплати за фактичне користування даною земельною ділянкою у спірний період стороною відповідача суду не надано.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги доводи сторони відповідача, вважаючи їх необґрунтованими.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має підстав для скасування заочного рішення, тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Згідно із ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 284, 287, 288 ЦПК України, суд -

постановив:

заяву залишити без задоволення.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ч. 1 ст. 354 ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 21 січня 2025 року.

Суддя Д.М.Ніколенко