ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/7492/24
Номер провадження: 22-ц/819/134/25
Головуючий у першій інстанції Рядча Т.І.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Приходько Л.А.,

Радченка С.В.,

секретар Андреєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2024 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Акордбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що 21.02.2020 року між позивачем та відповідачем було підписано заяву-пропозицію №СІК-210220/076-21, на підставі якої відповідач прийняла пропозицію укласти кредитний договір та приєдналася до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк»», які викладені на офіційному інтернет-сайті www.accordbank.com.ua та які разом із заявою-пропозицією та умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору сторонами визначено строк кредиту 60 місяців, сума споживчого кредиту 120 000 грн, процентна ставка 18,99 % річних, розмір щомісячної комісії 0,99%. Відповідачка як позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за споживчим кредитом щомісячно за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені графіком платежів шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на рахунку для погашення заборгованості, що відкривається згідно із пунктом 1.8 розділу 6 Правил банківського обслуговування та зазначається у заяві-пропозиції.

Банк свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав належним чином, кошти надав, що підтверджується переказом коштів та заявою про видачу готівки №217383 від 21.02.2020 року.

Натомість, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 23.01.2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 129 865,53 грн, яка складається із простроченої суми заборгованості по кредиту 47 023,19 грн, простроченої суми заборгованості за процентами 21 678,33 грн, простроченої суми заборгованості за комісією 24 948 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 36 216,01 грн, які позивач просив суд стягнути із відповідачки на свою користь.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року позов ПАТ «КБ «Акордбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Суд стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Акордбанк» заборгованість за кредитним договором № СІК-210220/076-21 від 21.02.2020 року в сумі 76 405,53 грн, а також 1 781,50 грн в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «КБ «Акордбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Акордбанк» суму заборгованості станом на 23.01.2024 року за кредитним договором № СІК-210220/076-21 від 21.02.2020 року у розмірі 129 865,53 грн, яка складається із простроченої суми заборгованості по кредиту 47 023,19 грн, простроченої суми заборгованості за процентами 21 678,33 грн, простроченої суми заборгованості за комісією 24 948 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 36 216,01 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 7 570 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на незаконність висновків суду першої інстанції щодо нікчемності умови договору, якою встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування.

Зазначає, що умова договору щодо встановлення щомісячної комісії не може бути визнана нікчемною на підставі статті 215 ЦК України, адже законом не передбачена недійсність умови кредитного договору щодо встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування, а навпаки Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає право банку встановлювати такий вид комісії.

Відповідно до пункту 2.5 заяви-пропозиції № СІК-210220/076-21 від 21.02.2020 року, розмір щомісячної комісії становить 0,99 %. Графіком платежів (додаток №1 до заяви-пропозиції) чітко встановлено, що щомісячна комісія сплачується саме за розрахунково-касове обслуговування (а не за будь-які інші послуги такі як: ведення рахунку; комісія за надання кредиту; інші послуги банку, надання інформації про стан кредитної заборгованості тощо).

Вважає, що розрахунково-касове обслуговування є платною послугою згідно із Законом України «Про споживче кредитування», тому висновок суду першої інстанції про те, що банком у договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, є безпідставним, таким, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та зроблений без врахування висновків Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах Великої Палати від 13.07.2022року у справі №496/3134/19, від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц, тощо.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Акордбанк» за укладеним 21.02.2020 року кредитним договором у розмірі 104 917,53 грн є доведеною та обґрунтованою. Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки банком у договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та не доведено, що позичальник користувалася такими послугами, то умова договору щодо обов`язку відповідачки сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визначаючи розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню на користь банку, суд врахував, що відповідачкою було внесено кошти в рахунок погашення боргу за комісією в сумі 28 512 грн, яку, як нараховану та сплачену за нікчемною умовою договору, слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та зі сплати процентів за користування кредитом, і визначив до стягнення з відповідачки на користь позивача суму в розмірі 76 405,53 грн (104 917,53 -28 512 грн) .

В процесі розгляду справи судом встановлено, що 21.02.2020 року між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-пропозиції №СІК-210220/076-21, за умовами якого відповідачка прийняла пропозицію банку укласти договір про надання споживчого кредиту на умовах, зазначених у вказаній заяві та у відповідності з правилами та умовами споживчого кредитування, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції (а.с.19).

У заяві-пропозиції зазначено, що відповідачка підтверджує, що ознайомилася і згодна з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку www.accordbank.com.ua.

Згідно із пунктом 2.2 заяви-пропозиції, сума споживчого кредиту 120 000 грн, в тому числі на загальні споживчі цілі 120 000 грн. Строк споживчого кредиту - 60 місяців.

Пунктами 2.4, 2.5 заяви-пропозиції передбачено розмір процентної ставки 18,99 % річних, розмір щомісячної комісії - 0,99 %.

Також сторонами договору погоджено графік платежів, за яким ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати на користь банку щомісячно 4 300, 21 грн, із яких 1 188грн платіж за додаткові послуги, а саме: за розрахунково-касове обслуговування (а. с. 20).

Усі зазначені вище документи, а також паспорт споживчого кредиту підписані відповідачкою як клієнтом банку (а.с.20-23).

Згідно із заявою про видачу готівки від 21.02.2020 року №2173835 ПАТ «КБ «Акордбанк» перераховано на рахунок ОСОБА_1 120 000 грн, зміст операції видача кредиту за кредитним договором № СІК-210220/076-21 від 21.02.2020 року (а.с.18).

Окрім того, позивачем до суду надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 21.02.2020 року по 24 .01.2024 року (а.с.10-17).

На підтвердження заборгованості ПАТ «КБ «Акордбанк» надано розрахунок суми загальної заборгованості ОСОБА_1 станом на 23.01.2024 року, згідно із яким загальна сума заборгованості становить 129 865,53 грн, яка складається із простроченої суми заборгованості по кредиту 47 023,19 грн, простроченої суми заборгованості за процентами 21 678,33 грн, простроченої суми заборгованості за комісією 24 948 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 36 216,01 грн (а.с.9).

Наведені обставини відповідачка визнає та їх не спростовує, однак вважає умову договору про встановлену банком комісію за розрахунково-касове обслуговування несправедливою та нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання банківських послуг.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, для яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством.

Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.

Згідно з пунктом 2.7 підписаної відповідачкою заяви-пропозиції їй як позичальнику для погашення заборгованості відкрито рахунок із зазначенням його номера. Відповідно до графіка платежів супутні витрати позичальника рівні нулю, тобто відсутні. Щомісячна комісія встановлена у розмірі 0,99% від початкової суми споживчого кредиту та зазначена в графіку погашення кредиту як платіж за додаткові та супутні послуги, а саме: розрахунково-касове обслуговування (а. с. 19, 20).

Згідно з графіком платежів і розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (які зазначені в графіку як відсутні) загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування за укладеним сторонами договором становить 71 280грн ( у процентному відношенні 11,88% річних від початкової сум кредиту (0,99х12)), що в результаті є більшим встановленого загального розміру процентів за користування кредитом (64 264,05грн) та більшим розміру половини кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (120 000 грн).

Враховуючи наведені вище, встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані розміри плати за розрахунково-касове обслуговування за угодою у порівнянні з розмірами процентів та отриманого відповідачкою розміру кредиту не можна визнати справедливими та розумними.

ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк»» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.

Водночас в укладеному сторонами кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено, наприклад, щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 виснував про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Наведений висновок не змінювався та наразі враховується судами, в тому числі Верховним Судом, при вирішенні справ даної категорії (постанова Верховного Суду від31.01.2024року у справі №450/126/20).

Отже, підпункт 2.5 пункту 2 заяви-приєднання щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнаючи наведену умову договору нікчемною, суд першої інстанції правильно вважав, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним відповідно до закону з моменту його укладення та визнання його нікчемності в судовому порядку не потрібне.

Висновки суду в цій частині відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21, постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності умов укладеного сторонами договору в частині обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, суд першої інстанції правильно здійснив перерахунок заборгованості за угодою, зарахувавши суму сплаченої відповідачкою на рахунок банку комісії в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування грошовими коштами.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених судом доказів і нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання банку на те, що підписавши угоди, ОСОБА_1 погодилася на всі його умови, зокрема, щодо сплати щомісячної комісії, є безпідставними, оскільки умови угод, їх укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Суд першої інстанції визнав право банку встановлювати у кредитному договорі обов`язок позичальника сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування, однак зважаючи на відсутність у договорі переліку послуг, за які встановлена комісія у визначеному банком розмірі та доказів на підтвердження факту надання цих послуг і на розмір цієї комісії, визнав зазначену умову укладеного сторонами договору про споживче кредитування несправедливою та нікчемною.

Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах та не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 та від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц, як про це зазначає скаржник, оскільки ці справи не є тотожними із справою, яка розглядається, а в них зроблені загальні висновки щодо оспорюваності правочину чи нікчемності його умов, а у справі №496/3134/19 з врахуванням підстав та предмета позову зроблено висновок про те, що умова договору про споживчий кредит, який укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги позивача були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої комісії є законними і обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і повно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав правильну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування в оскарженій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді: Л.А.Приходько

С.В.Радченко

Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року

Суддя Л.В.Пузанова