П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Київ

Справа № 754/12559/24

Провадження: № 22-ц/824/3793/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Галась І. А.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - П`ята Київська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, яка обґрунтована тим, що він, заявник, є спадкоємцем за законом ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору дарування №3-2417 від 13.11.1993 року. Так, 28.05.2021 року була заведена спадкова справа до майна померлого, проте, постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 28.02.2024 йому, заявнику, було відмовлено у видачі свідоцтва права на спадщину за законом на квартиру через відсутність у договорі дарування запису про комору в підвалі площею 9,0 кв. м. як складової частини квартири.

Проте, ОСОБА_1 вважає, що комора є невід`ємною частиною квартири та була передана у власність померлому за договором дарування №3-2417 від 13.11.1993 року, й підтвердженням цього факту, є запис у свідоцтві про право власності на житло № 1953 від 07.07.1993 року виданого Львівською міською адміністрацією на ім`я ОСОБА_4 , яка є дарувальником за договором дарування.

За таких підстав, просив встановити юридичний факт про те, що комора в підвалі, площею 9 кв.м, є невід`ємною складовою частиною кв. АДРЕСА_1 та була передана у власність померлому ОСОБА_2 за договором дарування №3-2417 від 13.11.1993 року, посвідченого 3-ю Львівською державною нотаріальною конторою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було наведено доказів того, що існують інші суб`єкти правовідносин, між якими існує спір про право або обставини, які підтверджують, що такий спір може виникнути в майбутньому. Вказує, що у даній справі він є єдиним спадкоємцем, а будь-які обставини, які б давали можливість суду на стадії відкриття провадження прийти до іншого висновку відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті померлого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору дарування №3-2417 від 13.11.1993 року.

Постановою державного нотаріуса П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 28.02.2024 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру через відсутність у договорі дарування запису про комору в підвалі площею 9,0 кв. м. як складової частини квартири.

ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт про те, що комора в підвалі площею 9,0 кв. м. є невід`ємною складовою частиною вищевказаної квартири.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року заяву було залишено без руху. Заявнику вказано на необхідність усунення недоліки заяви та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

На виконання вимог ухвали суду заявником подано заяву про усунення недоліків, в якій заявник зазначив, що встановлення даного факту необхідне для оформлення спадщини.

Постановляючи ухвалу про відмову в відкритті провадження у справі, суд виходив з того, що у заяві про встановлення юридичного факту фактично ставиться питання про визнання права власності на комору, а отже вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Як зазначено вище, померлому ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.11.1993 року належала квартира АДРЕСА_2 (а. с. 20-22).

Дійсно, у технічному паспорті на квартиру від 28.04.1993 року, в розділі технічної характеристики квартири ззначена комора в підвалі площею 9,0 квадратних метрів як складова частина квартири (а. с. 16).

У технічному паспорті на квартиру від 08.08.2023 року, в розділі «Примітки» комора також вказана як складова квартири (а. с. 31-35).

Проте, в договорі дарування від 13.11.1993 року, відповідно якого ОСОБА_2 . ОСОБА_4 подарована у власність квартира, що складається з однієї житлової кімнати площею 15,3 кв. м., кухні та туалету, загальною площею 28,2 квадратних метра (а. с. 21).

Зі слів заявника, за життя покійного комора була в його постійному користуванні за його життя, як невід`ємна складова частина квартири.

Поряд з цим, колегія суддів відмічає, що на даний час право власності на комору є не визначененим.

Доказів взяття на облік, збереження та використання безхазяйного майна, визнання спадщини відумерлою та прийняття такого майна у комунальну власність Львівської міської ради матеріали справи не містять.

За таких обставин, убачається, що Львівська міська рада може мати свій інтерес щодо спадкового майна, а тому факт, про встановлення якого просить заявник не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки судом правильно встановлено, що існує спір про право на спадкування, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження за належною позовною вимогою (зокрема, про визнання права на отримання спадщини).

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до незгоди з судовим рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 рокузалишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова