Справа № 346/6307/24
Провадження № 22-ц/4808/154/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2024 року у складі судді Яремин М. П., постановлену у м. Коломия Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 пред`явив до відповідачки ОСОБА_1 позов про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2024 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що змінюючи підсудність даної справи, суд першої інстанції порушив її право на участь у судовому процесі та право на захист. Зазначає, що вона після оголошення в країні воєнного стану змінила місце проживання, виїхавши з м. Києва до м. Коломия Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою переселенця.

Скаржниця ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що вона разом із малолітніми дітьми постійно проживає у м. Коломиї Івано-Франківської області, а тому у неї відсутня можливість їздити до м. Києва для участі в розгляді даної справи у Шевченківському районному суді м. Києва.

Крім того зауважує, що враховуючи дію військового стану на всій території України, систематичні ракетні обстріли зі сторони країни-агресора та територіальну віддаленість між Шевченківським районним судом м. Києва та місцем її проживання (перебування) - м. Коломия, Івано-Франківська область, у неї, як відповідача у даній справі, виникають об`єктивні труднощі із безпосереднім прибуттям в судове засідання.

Посилаючись на вищенаведене, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для розгляду до Коломийського міськрайонного суду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк позивачем ОСОБА_2 не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, відповідачка ОСОБА_1 просила розглядати справу за її відсутності, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

В оскаржуваній ухвалі про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції зазначив, що підсудність цієї справи повинна визначатися за загальним правилом, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки, яка зареєстрована у м. Києві. Суд дійшов висновку, що позовна заява подана з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва.

Однак, до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного дослідження обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто реалізація конституційного права на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Отже особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом про стягнення боргу за договором позики за загальним правилом підсудності, тобто за місцем перебування відповідачки ОСОБА_1 , зазначивши адресу проживання останньої - АДРЕСА_1 (а.с. 1-3).

Суд першої інстанції в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, користуючись даними Єдиного державного демографічного реєстру встановив, що місце проживання відповідачки ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 23).

Натомість, із долученої до апеляційної скарги ОСОБА_1 копії довідки переселенця № 2616-, виданої ДСП Коломийського МР 20 квітня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. У вказаній довідці зазначено її фактичне місце проживання/перебування, а саме АДРЕСА_1 (а.с. 35), що територіально належить до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Враховуючи вищезазначені норми закону та фактичне місце проживання відповідачки ОСОБА_1 , яка є внутрішньо переміщеною особою, висновок Коломийського міськрайонного суду про непідсудність справи цьому суду є помилковим.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана у справі ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2024 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева