Справа № 216/3070/24
провадження №2/216/452/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

10 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,

представника позивача, адвоката Ніколенка М.Є., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 в порядку загального позовного провадження, дистанційно в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ніколенко М.Є. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.07.2022 року, у сторін народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28.03.2022 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина.. З травня 2021 року позивач з відповідачем проживають окремо, відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує та з дитиною не спілкується. У зв`язку із збройним конфліктом позивачка разом із сином виїхали та з серпня 2022 року перебувають на території Республіки Польща. Малолітній ОСОБА_4 перебуває виключно на утриманні матері. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Позивач вважає, що зазначені обставини свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому з метою найбільш повного і всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

Ухвалою суду від 30.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.07.2024 року від виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради надійшов до суду висновок, як органу опіки та піклування, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.08.2024 року, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявив клопотання поновити строк на його подання, яке судом не було задоволено у зв`язку із пропущенням процесуального строку у відовідності до ст. 178 ч.8 ЦПК України.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, до суду не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, опираючись на поданий висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2017 року, який було розірвано за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2022 року (справа № 216/676/22).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31.07.2018 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 являється батьком, а ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.05.2022 року Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби у місті кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу № 216/1083/22 від 28.03.2022 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь матері дитини ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки дитячого садочку № 214 ім. Яніни Кшемінської, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий садок в м. Варшава. Батько дитини не цікавиться сином та не зв`язується із закладом.

Відповідно до побутової характеристики на ОСОБА_1 , остання з серпня 2023 р. проживає за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час. Зі слів сусідів, за час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони. В стосунках з сусідами ввічлива. Бере активну участь у житті будинку. Самостійно виховує дитину та дбає про неї. Скарг від сусідів не надходило.

Згідно службової характеристики, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнята до Організація (maroserwis) на посаду майстра по ремонту і перетяжці м?якої меблі у місті Варшава, Мазовецкє воєводство Польщі за контактом з 14.09.2022 р. За час роботи зарекомендувала себе з позитивного боку як здібний, дисциплінований, старанний, наполегливий працівник.

Відповідно до характеристики щодо сімейної ситуації № DPS-ZPS2.5105.10.2023.ICH від 27.12.2023 року, на підставі інформації, зібраної під час спілкування у середовищі (перебування), проведеного 07 липня та 16 листопада 2023 р. з метою призначення соціальної допомоги встановлено, що ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) веде спільне домашнє господарство з сином ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У зв?язку зі збройним конфліктом сім?я виїхала з України та з серпня 2022 р. перебуває на території Республіки Польща. ОСОБА_6 проживає на території району Бемово міста Варшави, разом зі сином займають частину великої кімнати у квартирі, що належить приватному власнику, мають вільний доступ до кухні, ванної кімнати з туалетом, кожен з них має власне ліжко для сну. Сім?я не сплачує жодних коштів за оренду кімнати, які наразі покриваються Програмою «40 +», тобто у вигляді щоденної грошової допомоги в розмірі 40 зл., яка надається фізичній особі, що веде домашнє господарство, забезпечує житлом та харчуванням громадянина України.

12.06.2023 р. Міська комісія з питань видачі висновків про інвалідність у Варшаві видала висновок № 182995/23U, яким ОСОБА_8 було віднесено до [категорії] осіб з легким ступенем інвалідності у зв?язку з порушенням голосу, мовлення та хворобою слуху, висновок видано до 12.06.2027 р. Згідно з висновком, пані ОСОБА_9 має доступ до відкритого ринку праці. Встановлено, що вищезазначена особа працює за трудовим договором як фізичний працівник (є оббивальником). Щомісячна заробітна плата, яку отримує пані ОСОБА_10 , становить 1370 зл. Крім того, вищезазначена особа отримує допомогу на виховання сина. Малолітній ОСОБА_4 залишається виключно на утриманні матері.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 11.07.2024, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

З пояснень позивача та при опитуванні дитини ОСОБА_11 під час судового розгляду з`ясовано, що під час судового розгляду відповідач вживав певних заходів щодо можливості спілкування з дитиною засобами телефонного зжв`язку, не знайшовши спілної згоди на це з боку позивача.

Таким чином, у судовому засіданні знайшов свого підтвердження той факт, що з 2022 року до теперішнього часу відповідач не бачився зі своєю дитиною, не вживав достатніх дієвих законних заходів щодо усунення йому перешкод у цьому з боку ОСОБА_1 шляхом звернень до органів опіки та пклування, зокрема, для встановлення йому часу для побачення і спілкування з дитиною. Вказане свідчить про те, що відповідач неналежним чином не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього ОСОБА_3 в частині того, що не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сплачує в достатній мірі кошти на утримання дитини.

Але, виходячи із особистих стосунків між позивачем та відповідачем, характеру стосунків між батьками дитини, виходячи із того, що відповідачем не здійснені всі доступні та належні заходи з метою налагодження стосунків та можливістю спілкування з дитиною тому, у даному випадку суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав, з попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладанням на орган опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною, про що він намагався довести таку свою позицію до суду, надіславши відзив про незгоду з позовними вимогами.

Матеріали справи не містять доказів того, що поведінка ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Матеріали справи не містять негативних характеристик та доказів винної поведінки відповідача, тому, суд не приймає відмову відповідача від позову, оскільки така відмова порушує права та інтереси його дитини в частині можливості та застосування всіх законних заходів батьком щодо належного виконання батьківських обов`язків, у відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України.

Тому позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина є передчасним та не відповідає інтересам дитини. Наявні в матеріалах справи докази вказують на помилки у поведінці відповідача, неправильні кроки у вихованні дитини та недостатню участь батька у житті сина, однак не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, судом установлено, що необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, і застосування такого крайнього заходу не знайшло підтвердження в ході слухання справи, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 223, 263, 265, 259 ч.6, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 січня 2025 року.

Суддя Г.М.Чирський