ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м.Черкаси

Справа № 758/1160/23
Провадження № 22-ц/821/133/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої : Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л. І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Тоцька Алла Олександрівна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року (постановленого під головуванням судді Гудзенко В.Л. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.06.2012 між ним та відповідачкою було укладено договір позики в розмірі 100000 доларів США.

Після отримання коштів відповідачкою ОСОБА_2 була надана розписка позивачу із зазначенням умов щодо часу, способу та місця виконання зобов`язань.

Відповідачка вчасно не виконала покладені на неї зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим позивач вимушений був звертатися до суду із позовними заявами з метою захисту його порушених прав.

Як результат, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016 у цивільній справі № 758/4812/13-ц стягнуто з відповідачки на користь позивача борг в сумі 2607033,20 грн., три проценти річних в сумі 254132,17 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1207734,91 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03.11.2016 у цивільній справі № 758/6175/16-ц стягнуто з відповідачки на користь позивача три проценти річних в сумі 40077,82 грн. за період з 28.03.2016 по 03.10.2016; проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 201845,85 грн. за період з 28.03.2016 по 16.09.2016 та судовий збір в розмірі 2419,23 грн.

Також, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13.12.2018 у цивільній справі № 758/228/18 стягнуто з відповідачки на користь позивача три проценти річних у розмірі 117616,80 грн. за період з 16.09.2016 по 03.04.2018; проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 558881,42 грн. та судовий збір в розмірі 6764,98 грн.

Вказані рішення судів набрали законної сили та виконані в повному обсязі шляхом примусового їх виконання.

Позивач зазначає, що він має право в порядку ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідачки трьох процентів річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019 (по фактичне виконання зобов`язання), тобто за період, за яким позивачем не подавалися вимоги до суду про стягнення з відповідачки на його користь трьох процентів річних за невчасне виконання грошового зобов`язання.

Станом на день звернення з позовом до суду, НБУ було встановлено курс гривні щодо іноземної валюти долара США, а саме: 1 долар США дорівнює 36,5686 грн., тому, розмір трьох процентів річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019 (589 днів) становить 177032,09 грн., тому саме таку суму він просить стягнути з відповідачки на свою користь. Також просить стягнути понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 1770,32 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 132000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час звернення до суду з вказаним позовом позивачем пропущено строк позовної давності, а будь-яких доказів поважності пропуску цього строку до справи не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що застосування строку позовної давності є можливим лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Проте, в матеріалах справи така заява відсутня.

Також скаржник стверджує, що якщо брати до уваги перебіг строку позовної давності, то для позивача він почав свій відлік з моменту повного виконання відповідачем своїх зобов`язань, тобто з 14.11.2019 року та закінчився 13.11.2022 року.

Водночас, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на викладене, скаржник вважає, що строк позовної давності для нього продовжився, а тому позов пред`явлено в межах строку позовної давності.

Вважає, що в даному випадку, позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 13 січня 2025 року, представник ОСОБА_2 адвокат Тоцька А.О., вважаючи доводи апеляційної скарги необгрунтованими, безпідставними і як наслідок відсутність належних, допустимих та достатніх правових підстав для її задоволення, оскільки судом першої інстанції повно і об`єктивно встановлено та досліджено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року відмовити у повному обсязі.

16 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.11.2024 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу, не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача трьох процентів річних за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 27 червня 2012 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000 дол. США строком до 18 листопада 2012 року.

Рішенням Подільського районного суду від 28 березня 2016 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 позику в розмірі 2 607 033 грн. 20 коп., три проценти річних в розмірі 254 132 грн.17 коп., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1 207 734 грн. 91 коп. та судові витрати. Рішенням Київського апеляційного суду від 21 березня 2018 року, яке набрало законної сили, дане рішення було змінено в частині розміру відсотків з 1 207 734 грн. 91 коп. до 560 918 грн. 49 коп.

Заочним рішенням Подільського районного суду від 03 листопада 2016 року, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2018 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто три проценти річних та проценти на рівні облікової ставки НБУ за користування позикою за період з 28 березня 2016 року по 03 жовтня 2016 року, в розмірі 201 845 грн. 85 коп.

Рішенням Подільського районного суду від 13 грудня 2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто три відсотки річних за період з 03.10.2016 по 03.04.2018 у розмірі 117 616,80 грн.; проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 558 881,42 грн та судовий збір в розмірі 6764,98 грн., яке постановами Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року та Верховного Суду від 25 січня 2021 року в частині стягнення трьох відсотків річних залишено без змін.

У справі, що переглядається, позивач просив суд стягнути із відповідачки три відсотки річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019 (по фактичне виконання зобов`язання), тобто, за період, за яким позивачем не подавалися вимоги до суду про стягнення з відповідачки на його користь трьох процентів річних за невчасне виконання грошового зобов`язання.

Сторонами не заперечується той факт, що станом на момент подачі позову зобов`язання відповідачкою виконані, борг погашено повністю 13.11.2019 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вважав що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з такими вимогами, оскільки позивач просив стягнути три відсотки річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019, а з вказаним позовом звернувся лише 01 лютого 2023 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина 1 статті 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і на час звернення позивача до суду з даним позов діяв.

Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем пред`явлені вимоги саме у межах позовної давності, з врахуванням положень п. 12 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Тобто позовна давність щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних станом на момент запровадження карантину не закінчилась, а відтак продовжила свою дію.

Проте, суд першої інстанції вказаних норм матеріального права не врахував та прийшов до помилкового висновку, що позивач не має право на отримання 3% річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019 з підстав пропуску строку позовної давності.

У контексті наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при визначенні строку позовної давності за даними позовними вимогами.

Розглядаючи спір по суті, апеляційний суд звертає увагу, що позивач просить стягнути три відсотки річних за період з 03.04.2018 по 13.11.2019.

Однак, як вже було описано вище, рішенням Подільського районного суду від 13 грудня 2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто три відсотки річних за період з 03.10.2016 по 03.04.2018.

З викладено слідує, що нарахування трьох відсотків річних, починаючи з 03.04.2018 року призведе до подвійного стягнення, що є недопустимим, а, відтак, апеляційний суд бере до уваги період нарахування трьох відсотків річних з 04.04.2018 року по 13.11.2019.

Станом на день звернення ОСОБА_1 з позовом до суду НБУ було встановлено курс гривні щодо іноземної валюти долара США, а саме: 1 долар США дорівнює 36,5686 грн., тому, розмір трьох процентів річних за період з 04.04.2018 по 13.11.2019 (589 днів) становить 177 032,09 грн.

Розрахунок позивача є вірним та не був спростований відповідачкою.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють позовну давність, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1770,32 грн. за подачу позову до суду першої інстанції, а також за подання апеляційної скарги у розмірі 2655,48 грн.,загальна сума становить 4425,80 грн.(1770,32+2655,48)

Також позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції в розмірі 132 000 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

На підтвердження понесених витрат надано Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н від 26.01.2023 року, Додаткову угоду від 26.01.2023 року, Акт приймання наданих послуг до Договору від 31.01.2023 року, Рахунок-фактуру №1 від 31.01.2023 року, Квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 31 січня 2023 року. Ордер серії ВА №1046574 від 26 січня 2023 року та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

П. 2.1. Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н від 26.01.2023 року встановлено, що сума гонорару і порядок його сплати визначається додатковою угодою до Договору.

Згідно умов Додаткової угоди, оплата години роботи адвоката становить 6000 грн.

Актом приймання наданих послуг до Договору від 31.01.2023 року Жовноватюк О.М. прийняв наступні послуги:

- аналіз документів та надання правової консультації, на що адвокатом витрачено 6 годин, загальна сума 36000 грн;

- збір доказів, підготовка, складання, подача позову, клопотання про забезпечення позову, відповіді на відзив, на що адвокатом витрачено 10 годин, загальна сума 60000 грн;

- підготовка до розгляду справи і представництво в суді під час слухання справи по суті в судовому засіданні з урахуванням часу витраченого на проїзд до суду але не більше трьох годин за один день судового засідання, на що адвокатом витрачено 6 годин, загальна сума 36000 грн.

Проаналізувавши подані на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу документи, колегія суддів вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Холоденком Р.В. роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, з огляду на незначну складність даної справи.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання в акті на підготовку до розгляду справи і представництво в суді під час слухання справи по суті в судовому засіданні, оскільки з матеріалів справи встановлено, що адвокат Холоденко Р.В. не брав участі в жодному судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів враховує, що дана категорія справ не є значно складною та не потребує достатньо тривалого часу на підготовку позову та збір доказів, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та витраченому адвокатом часу, а тому визначений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є надміру завеликим і не відповідає принципам співмірності та розумності.

Враховуючи, що об`єктивно правнича допомога, надана адвокатом Холоденком Р.В. в суді першої інстанції полягала в аналізі документів та наданні правової консультації, а також в підготовці позовної заяви, тому на переконання судової колегії, обгрунтованим відшкодуванням витрат на правничу допомогу у даній справі є 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) три відсотки річних у розмірі 177 032,09 грн., судовий збір у розмірі 4425,80 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О. В. Карпенко

Судді: О.М. Новіков

Л. І. Василенко

/повний текст постанови суду складено 16 січня 2025 року/