П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Київ

Справа № 752/20158/23

Провадження: № 22-ц/824/4118/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Іщенка Дениса Юрійовича в інтересах ОСОБА_1

на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К. Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Бориспільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька,

у с т а н о в и в:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10.06.2024 року позовні вимоги задоволено.

29.07.2024 року адвокат Пікалов В. С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 71 314 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Іщенко Д. Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткове рішення суду та вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу в сумі 71 314 грн за надані юридичні послуги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, сталу практику Верховного Суду, згідно якої зменшення суми судових витрат можливо лише за заявою іншої сторони, проте відповідачкою такого клопотання в суді першої інстанції заявлено не було. Вважає, що для даної категорії справ визначена сума витрат на правову допомогу не є надмірною.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Іщенко Д. Ю. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги вважала необґрунтованими, просила залишити додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що планує понести відповідні витрати на правничу допомогу.

У заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат Пікалов В. С. в інтересах ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 71 314 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокат Пікалов В. С. надав: договір про надання правничої допомоги № 3 від 03.08.2023 року, в якому сторони зазначили, що вартість послуг за надання правничої допомоги оплачується у такому порядку:

за збір документів, інформації, підготовку та подачу до суду позову про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька, довіритель зобов`язується сплатити виконавцю винагороду - 800 доларів США.;

за кожне судове засідання, в якому взяв участь виконавець або інша визначена цим договором особа як особисто, так і в режимі відеоконференції у справі , довіритель сплачує виконавцю суму у гривнях еквівалентну 100 доларів США. У разі, якщо судове засідання не відбулося з незалежних від адвоката причин, однак адвокат з`явився в суд, то оплаті підлягає сума у гривнях еквівалентна 50 доларів США.;

у разі задоволення позову про виключення відомостей про довірителя як батька довіритель зобов`язується сплатити виконавцю винагороду у гривнях еквівалентну 1000 доларів США. Вказану суму довіритель сплачує протягом 10 днів після отримання документів про виключення відомостей про батька.

Відповідно до акту виконаних робіт від 30.01.2024 року позивачу надано наступну правову допомогу:

збір документів, інформації, підготовка та подача позовної заяви про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька вартістю 29 754, 00 грн;

участь адвоката в судовому засіданні 31.01.2025 року вартістю 3 780 грн;

гонорар успіху згідно договору про правову допомогу вартістю 37 780 грн.

Позивачем фактично було сплачено кошти за надані послуги з правничої допомоги у розмірі 29 754 грн.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції, виходячи із критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, вважав неспівмірним розмір заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу у сумі 71 314 грн, а тому дійшов висновку про зменшення таких витрат до 6 000 грн.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-четвертої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як зазначено вище, відповідно до акту виконаних робіт від 30.01.2024 року позивачу надано наступну правову допомогу:

збір документів, інформації, підготовка та подача позовної заяви про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька вартістю 29 754, 00 грн.;

участь адвоката в судовому засіданні 31.01.2025 року вартістю 3 780 грн.;

гонорар успіху згідно договору про правову допомогу вартістю 37 780 грн.

Відмовляючи у стягненні гонорару успіху, суд зазначав про те, що такі витрати не були фактично понесені та не є обов`язковими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху».

При цьому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Виходячи із критерію співмірності, визначеного у частині четвертій статті 137 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що гонорар успіху у розмірі 37 780 грн. не підлягає відшкодуванню відповідачем, адже такі витрати завищені, фактично не понесені та не є обов`язковими.

Крім того, зменшуючи витрати на правничу допомогу суд першої дійшов висновку про те, що до стягнення підлягає лише сума витрат за підготовку і подачу позовної заяви у розмірі 4000 грн та 2000 грн за участь в підготовчому та судовому засіданні, виходячи з акту наданих послуг (а. с. 94).

Так, колегія суддів погоджується з тим, що представником позивача доведено участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, колегія суддів, дослідивши акт наданих послуг, відмічає наступне.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши про те, що учасник справи повинен надавати суду саме деталізований опис робіт (наданих послуг). Проте, акт наданих позивачу послуг колегія суддів не може назвати деталізованим.

Колегія суддів бере до уваги висновок ВП ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, в якому зазначено, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Проте, даний висновок постанови підлягає застосуванню лише в тому випадку, коли між сторонами існує домовленість про встановлений фіксований розмір вартості таких послуг. А у даному випадку, фіксований розмір вартості помлуг між сторонами не визначений.

Колегія суддів зауважує, що акт наданих послуг виконаний АО «Стоїк» не містить погодинного визначення вартості послуг, що унеможливлює суд здійснити перевірку щодо дійсного витраченого часу на підготовку та складання процесуальних документів адвокатом, що в свою чергу слугує підставою для зменшення витрат на правничу допомогу, при цьому, колегія суддів відмічає, що у суду в такому випадку також є дискреційні повноваження відмовити у стягненні таких витрат на правничу допомогу.

В той же час, слід відмітити наступне, Верховний Суд вже неодноразово звертав увагу на те, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23), пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24)).

Відтак, з урахуванням принципу заборони повороту до гіршого, ураховуючи, що відповідачемдодатковерішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується, відсутні підстави для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів залишає апеляційну скаргуадвоката Іщенка Д. Ю. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення, а додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року без змін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що у разі зменшення розміру заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суд має брати до увагу такий критерій як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тобто, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19, що в свою чергу спростовує доводи скаржника про те, що суд не мав права зменшувати витрати на правничу допомогу без заяви іншої сторони про зменшення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Іщенка Дениса Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова