Провадження №2/760/5069/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Тесленко І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні) матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Ганчевої М.А., звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з цивільним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначає, що 21 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб, про що цього ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області було зроблено відповідний актовий запис № 46. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружні стосунки тривали 14 років, але на теперішній час вони фактично розірвані. Сторони припинили спільне проживання через відсутність почуттів, різні погляди на життя, сімейні цінності, перестали спілкуватись, вести спільне господарство та сімейний бюджет. Із повномасштабним вторгненням рф на територію України позивачка з дітьми виїхала закордон, де у Норвегії отримали тимчасовий захист, відповідач проживає в Україні. Через фактичне припинення шлюбних відносин, неможливість збереження шлюбу позивачка має бажання розірвати його в установленому законодавством порядку, через що звертається до суду із цим позовом. Крім того, із припиненням відносин між подружжям, відповідач самоусунувся від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно на достатньому рівні надавати кошти на утримання сина та доньки, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо.

29 жовтня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи переданні судді Тесленко І.О.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 09 грудня 2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

30 грудня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він позовні вимоги визнає та зазначає, що між ним та позивачем 21 червня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 46. На сьогоднішній день, офіційно зареєстрований шлюб між ним та позивачем має суто формальний характер. Сімейні стосунки у них не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю. Він з позивачем фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства та спільного бюджету, що свідчить про небажання продовження подальшого подружнього життя. У зв`язку з цим, застосування судом заходів по примиренню подружжя встановлених в ст. 111 СК України, суперечить його інтересам, принципу добровільності сімейних відносин, та не дасть позитивного результату. Таким чином, він не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, підтримує та визнає цю позовну вимогу. Щодо вимоги про стягненя аліментів зазначає наступне, що від спільного шлюбу з позивачем вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, в позовній заяві позивач просить стягувати на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 (однієї третьої) від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Варто зазначити, що на даний час позивач разом з дітьми перебувають за кордоном в Норвегії. При цьому, він підтримує стосунки з дітьми, цікавиться їх розвитком, надсилає їм кошти та передає посилки. Наголошує, що він не відмовляється від матеріального забезпечення дітей і готовий сплачувати аліменти в можливих обсягах. Йому встановлено діагноз бронхіальна астма персистуюча 3 форми, хронічний обструктивний бронхіт в стані нестійкої клінічної ремісії, емфізема легень. ДН, в зв`язку з чим він має 3 (третю) групу інвалідності потерпілого від аварії на ЧАЕС і єдиним його доходом є пенсія по інвалідності. На сьогоднішній день ця сума складає 5621 грн. 66 коп. З 1 січня 2024 року статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3196,00 грн. Відповідно 50% від цієї суми складатиме 1598,00 грн. Таким чином, він визнає та не заперечує проти вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 (однієї третини) від всіх видів заробітку, на даний час ця сума складатиме 1686 грн. 50 коп., що не є меншим 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 21 червня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 46 (а.с. 9).

Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Від спільного подружнього життя у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 128 (а.с. 7, 8).

З копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності та має 3 гр. інвалідності потерпілого від аварії на ЧАЕС, терміном дії довічно (а.с. 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб між ними є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим і суперечить їхнім інтересам.

Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився.

Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом - є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд роз`яснює, що відповідно до п. п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за №719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку.

Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов у цій частині підлягає задоволенню, так як позовна заява в частині розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Щодо вимоги позову про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року

№ 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму на одну особу для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. Аліментні платежі на утримання дітей мають бути не меншими ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а саме не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача на утримання двох дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому счислі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитинуне може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 ЦПК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Окрім того, цей розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтей 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.

Суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалися обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно до п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зокрема особи віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільненні від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

При цьому встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи довічно та належить до громадян, віднесених до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_4 від 27 листопада 2020 року та, відповідно, звільняється від сплати судового збору відповідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, судовий збір стягненню із відповідача ОСОБА_2 у цій справі не підлягає.

Крім того, позивачем при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір у розмірі 969,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із квитанції про сплату № 7513-6130-4848-5221 від 28 жовтня 2024 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір в сумі 969 грн.

З огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету за вимогу про розірвання шлюбу 50 відсотків судового збору, що становить 484 грн. 50 коп.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 141 - 142, 206, 258 - 259, 263 - 265, 279, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 21 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 46 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконання.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) з Державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 484 грн. 50 коп., сплаченого за подання позову відповідно до квитанції про сплату № 7513-6130-4848-5221 від 28 жовтня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Повний текст рішення суду виготовлено 20 січня 2025 року.

Суддя І. О. Тесленко