Справа № 368/1785/24
Рішення

Іменем України

"16" січня 2025 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого - судді Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицько міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання права власності в порядку спадкування, суд, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання права власності в порядку спадкування, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Вищевказані позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обгрунтовувала в мотивувальній частині її позовної заяви наступними обставинами та нормами права:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис про смерть № 13, та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 25.11.2004 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, до якої увійшли:

1) Право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Новосілківське» Кагарлицького району Київської області, розміром 1,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належав померлому на підставі сертифікату Серії PH №360193. виданого Кагарлицькою райдержадміністрацією 28.02.2001 року;

2) Майновий пай у пайовому фонді майна КГСП «Новосілківське» с. Новосілки Кагарлицького району Київської області, - відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників;

3) Грошовий вклад з відповідними процентами і нарахуваннями, що знаходився на рахунках померлого, відкритих в ощадному банку;

4) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, після смерті ОСОБА_2 залишилося вказане вище майно та майнові права.

Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. було заведено спадкову справу №38657757 (номер у нотаріуса 47) до майна померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу зі Спадкового реєстру №3400463 від 03.02.2006 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст. 1216 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохотення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , та спадкоємицею його майна за законом першої черги.

Інших спадкоємців на майно померлого ОСОБА_3 , крім Позивача, - не залишилося.

Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов 'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач прийняла спадщину свого чоловіка та на її ім`я державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.02.2006 року, зареєстроване в реєстрі за №1-240.

Втім, оформити у спадщину житловий будинок, що належав померлому ОСОБА_4 , - Позивач не змогла.

Так, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - померлий ОСОБА_2 успадкував від свого батька - ОСОБА_5 .

На день смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 проживав спільно зі своїм батьком, а тому прийняв спадщину останнього, оскільки не заявив про відмову від спадщини.

Проте, ОСОБА_6 , - не оформляв спадщину померлого ОСОБА_5 , та правовстановлюючі документи на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 , - не виготовлялися. Через це Позивач не може успадкувати вказаний житловий будинок в нотаріальному порядку.

Так, 15.10.2024 року Позивач звернулася з даним питанням до державного нотаріуса Кагарлицької державної нотаріальної контори Грачової Л.І.

Листом від 15.10.2024 року №461/02-14 нотаріус роз`яснила Позивачу, що документів, підтверджуючих право власності у спадкодавця (померлого ОСОБА_3 ) на житловий будинок АДРЕСА_1 Позивачем надано не було.

Згідно з інформацією, наданою КП КОР «Київське обласне БТІ» від 15.10.2024 року за вих. №143, - станом на 29.12.2012 року на вищевказаний житловий будинок право власності не зареєстроване.

Через це, видати свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , - неможливо.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Отже, через відсутність правовстановлюючих документів, виданих на ім`я померлого ОСОБА_3 , - Позивач не може через нотаріуса оформити спадщину на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , та дане питання може бути вирішене виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа миє право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна мож`е пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 386, 395, 396 Цивільного кодексу України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в гі.23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, у випадку, коли нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Передумовою для звернення до суду з даним позовом про визнання за Позивачем права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . є відсутність іншого, крім судового, шляху для реалізації її права.

Необхідно зазначити, що відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 в рамках справи № 557/1209/16-ц).

Отже, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, - спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту тако ї реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, нотаріусом було обгрунтовано відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 щодо належного йому житлового будинку за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 . У будь-який інший спосіб Позивач не може захистити свої права, у той час як відсутність правовстановлюючих документів не може бути підставою для позбавлення Позивача права на спадкове майно.

Таким чином, наявні усі підстави для визнання за Позивачем права власності на житловий будинок за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за рішенням суду.

Враховуючи вищевказане та керуючись 392 Цивільного кодексу України, ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ст. ст. 4, 174. 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).

11.11.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1785/24, провадження № 2/368/858/24.

06.12.2024 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 - 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 09 год. 00 хв. 23.12.2024 року.

23.12.2024 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 09 год. 00 хв. 16.01.2025 року в зв`язку з клопотанням представника позивача, - адвоката Клапчука Ф.П., - необхідність подачі письмових доказів.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 16.01.2025 року, позивачка ОСОБА_1 та її представник позивачки, - адвокат Клапчук Ф.П., - не з`явилися, хоча були повідомлені судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява представника позивачки, в якій він просить суд слухати справу без участі сторони позивача (позивачки та її представника), позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 16.01.2025 року, представник відповідача, - Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином рпо день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява представника відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, так як відповідач не заперечує проти позову.

изнання позову відповідачем, - Кагарлицькою міською радою Обухівського району Київської області, - дає суду підстави для застосування положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам проведення підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред 'явлені одночасно щодо декількох об 'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається з позову, - предметом позову в даному цивільному провадженні є визнання права власності на нерухоме майно (квартиру), яке розміщене в в с. Новосілки бувшого Кагарлицького району, станом на час винесення рішення, - Обухівського району Київської області.

Відповідно, враховуючи ту обставину, що предметом спору є визнання прва власності на нерухоме майно (будинок), та враховуючи положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце виключна підсудність, - підсудність за місцем розташування нерухомого майна.

Сторони по справі:

- позивачкою по справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка село Матяшівка Обухівського району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 12 грудня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

- відповідачем по даній справі є юридична особа, - Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, (09201, Київська область, Обухівський район, м. Кагарлик, вул. Героїв Небесної Сотні, 1, Код ).

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до ни норм матеріального та процесуального права:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець по даній справі, - ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис про смерть № 13, та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 25.11.2004 року.

Після смерті спадкодавця в даній справі, - ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, - спадкова маса, до якої увійшли:

1) Право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Новосілківське» Кагарлицького району Київської області, розміром 1,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належав померлому на підставі сертифікату Серії PH №360193. виданого Кагарлицькою райдержадміністрацією 28.02.2001 року;

2) Майновий пай у пайовому фонді майна КГСП «Новосілківське» с. Новосілки Кагарлицького району Київської області, - відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників;

3) Грошовий вклад з відповідними процентами і нарахуваннями, що знаходився на рахунках померлого, відкритих в ощадному банку;

4) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, після смерті ОСОБА_2 залишилося вказане вище майно та майнові права.

Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. було заведено спадкову справу №38657757 (номер у нотаріуса 47) до майна померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу зі Спадкового реєстру №3400463 від 03.02.2006 року.

Позивач ОСОБА_1 (далі - Позивач), - є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця в даній справі, - ОСОБА_2 , та спадкоємицею його майна за законом першої черги.

Як вбачається з матеріалів справи, - інших спадкоємців на майно померлого ОСОБА_3 , крім Позивача, - не залишилося.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов 'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач прийняла спадщину свого чоловіка та на її ім`я державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.02.2006 року, зареєстроване в реєстрі за №1-240.

Втім, оформити у спадщину житловий будинок, що належав померлому ОСОБА_4 , - Позивач не змогла.

Так, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - померлий ОСОБА_2 успадкував від свого батька - ОСОБА_5 .

На день смерті ОСОБА_5 , - спадкодавець по даній справі, - ОСОБА_2 проживав спільно зі своїм батьком, а тому прийняв спадщину останнього, оскільки не заявив про відмову від спадщини.

Проте, спадкодавець в даній справі, - ОСОБА_6 , - не оформляв спадщину померлого ОСОБА_5 , та правовстановлюючі документи на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 , - не виготовлялися.

Через вищевказану обставину Позивач не може успадкувати вказаний житловий будинок в нотаріальному порядку.

Так, 15.10.2024 року Позивач звернулася з даним питанням до державного нотаріуса Кагарлицької державної нотаріальної контори Грачової Л.І.

Листом від 15.10.2024 року №461/02-14 нотаріус роз`яснила Позивачу, що документів, підтверджуючих право власності у спадкодавця (померлого ОСОБА_3 ) на житловий будинок АДРЕСА_1 Позивачем надано не було.

Згідно з інформацією, наданою КП КОР «Київське обласне БТІ» від 15.10.2024 року за вих. №143, - станом на 29.12.2012 року на вищевказаний житловий будинок право власності не зареєстроване.

Через це, видати свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , - нотаріусу не може.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, - є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Отже, через відсутність правовстановлюючих документів, виданих на ім`я померлого ОСОБА_3 , - Позивач не може через нотаріуса оформити спадщину на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 , та дане питання може бути вирішене виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в гі.23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, у випадку, коли нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Передумовою для звернення до суду з даним позовом про визнання за Позивачем права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - є відсутність іншого, крім судового, шляху для реалізації її права.

Необхідно зазначити, що відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно, - не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 в рамках справи № 557/1209/16-ц).

Отже, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, - спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту тако ї реєстрації.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, нотаріусом було обгрунтовано відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 щодо належного йому житлового будинку за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

У будь-який інший спосіб Позивач не може захистити свої права в позасудовому порядку, у той час як відсутність правовстановлюючих документів, - не може бути підставою для позбавлення Позивача права на спадкове майно.

Таким чином, - наявні усі підстави для визнання за Позивачем права власності на житловий будинок за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за рішенням суду.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, а також його баба і дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, що засвідчує його право власності.

Пункт 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

- реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

- на момент виникнення таких прав діяло законодавство, яке не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Пункт 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості.

Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, які були завершені будівництвом до 5 серпня 1992 року і розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, де відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, передбачені ст. 31 Закону № 1952-ІУ від 1 липня 2004 року.

Особливості проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень передбачені ст. 31-1 Закону № 1952-ІУ від 1 липня 2004 року.

Згідно з абзацом 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові та дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, а також прибудови до них, що були завершені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Пунктом 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, що засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

У разі обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні (абз. 15 п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується в разі існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема, при визначенні судом додаткового строку для прийняття спадщини за позовом спадкоємця (абз. 16 п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

При розгляді питань щодо визнання права власності на житлові будинки чи споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах розглядаються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухвалами органів місцевого самоврядування про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення земельних ділянок під забудову тощо (абз. 38 п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13).

У разі втрати правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди здебільшого задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно (п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи, є спадкоємці, які прийняли спадщину, органи, уповноважені видавати правовстановлюючі документи, або органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (абз. 1 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Ці органи також можуть бути залучені до справи як треті особи відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК.

Органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року.

У період дії цієї Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно в сільській місцевості може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради (абз. 2 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13).

Найпоширенішою причиною звернення до суду у справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємців оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця та/або відсутність державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем (абз. 14 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Це особливо характерно для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном спадкодавцем (абз. 15 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4- 13).

Перші власники не оформили документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ. У зв`язку з цим спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, і його право має бути визнане в судовому порядку (абз. 16 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13).

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на спадкове майно, є відсутність іншого, крім судового, - шляху для визнання її права.

Відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 в рамках справи № 557/1209/16-ц).

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Таким чином, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, у випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, - виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Пунктом 9 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, - є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Підставою для визнання за Позивачем права власності на будинковолодіння, - є наявний у Позивача технічний паспорт на цей об`єкт нерухомого майна, виготовлений станом на 19.08.2024 року.

Отже, оскільки нотаріусом було відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , та відсутні будь-які інші способи для реалізації її спадкових прав, то наявні усі підстави для визнання за Позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , та є підстави захисту прав позивача - шляхом винесення судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом Захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1223, 1261-1262, 1266 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Кагарлицько міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за фізичною особою, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою село Матяшівка Обухівського району Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 12 грудня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 ),

- в порядку спадкування за законом (як спадкоємцем першої черги) після померлого ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця село Новосілки Кагарлицького району Київської області, громадянина України), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в село Новосілки Кагарлицького району Київської області, Україна, (актовий запис про смерть № 13, вчинений 25 листопада 2004 року виконкомом Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане 25 листопада 2004 року виконкомом Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області), право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , (Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу від 19.08.2024 року, ідентифікатор об`єкта нерухмого майна 01.3075944.4996814.20241007.60.0000.30).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.