Дата документу 15.01.2025
Справа № 501/4897/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позову представника ОСОБА_1 адвоката Осипенко О.А.

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник Добинда І.В. 27.11.2024 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 10 000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 20.08.2016 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який розірвано 17.12.2016.

Між тим, в 2019 році колишнє подружжя стали проживати разом однією сім`єю та у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує в позові, що неповнолітня дитина зареєстрована за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 .

На протязі другої спроби подружнього життя, сімейні відносини між сторонами не склались, тому вони припинили спільне проживання та в 2023 році відповідач переїхав до смт.Овідіополь за місцем своєї реєстрації. Дитина залишилась проживати з позивачкою в АДРЕСА_1 за взаємною згодою з відповідачем.

Позивач стверджує, що після припинення подружніх стосунків відповідач надавав матеріальну допомогу добровільно, але періодично час від часу з перервами, а саме: 15.04.2024 перерахував 10500 грн., 25.11.2024 8000 грн., перед днем народження дитини та всі інші місяці відповідач не приймає участі в утриманні дитини.

На підставі викладеного позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 15.01.2025 надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони та зазначив, що у позові неправильно зазначені обставини справи щодо:

- місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як зазначені обставини є неактуальні та спростовуються довідкою про місце реєстрації позивача та дитини;

- надання відповідачем коштів на утримання дитини періодично, тоді як відповідач щомісяця надав дружині кошти у готівковому вигляді, а іноді перераховував на її рахунок, щодо яких у сторін в останній час виникають суперечки з приводу їх використання на потреби позивача, а не на дитину, тощо.

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, що не перешкоджає суду розглянути дану справу без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 27.11.2024 року справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.19).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2024 позов залишено без руху (а.с.24).

Ухвалою суду від 11.12.2024 відкрито провадження у справі (а.с.32-33).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 20.08.2016 між позивачем та відповідачем укладено шлюб (а.с.11), який розірвано 17.12.2016 (а.с.12).

Між тим, в 2019 році колишнє подружжя стали проживати разом однією сім`єю та у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Щодо дослідження та перевірки обставин справи, з якими не погоджується відповідач, суд керується наступним.

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року (справа №153/1334/16-ц) суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Враховуючи те, що предметом позовних вимог у цій справі є стягнення аліментів на утримання дитини, дослідження обставин щодо місця реєстрації/проживання дитини, з якими не погоджується відповідач, є недоцільним в даній справі, оскільки відповідач не надав до суду заперечень щодо предмету позову та розміру аліментів, які позивач просить стягнути на свою користь на утримання дитини.

V. Оцінка Суду.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

В свою чергу, за змістом статті 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини перша та друга).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача Суд, відповідно до статті 182 СК, враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дітей;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у відповідача непрацездатних чоловіка, дружини, батьків;

- доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, в даних правовідносинах Суд знаходить, що розмір аліментів щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини необхідно визначити твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн., оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів та відповідачем не надано до суду заперечень щодо такої вимоги.

Також, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Отже, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини.

На підставі викладеного, доходить до висновку про задоволення позову.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 10 000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом з і до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко