ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2024/25 Справа № 210/4322/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа №210/4322/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди, завданої тяжким ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка працювала на підприємстві відповідача з 12.05.2000 по 25.07.2002 машиністом конвеєру рудозбагачувальної фабрики №1, з 25.07.2002 по 19.04.2007 фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики №1, а з 19.04.2007 по 01.03.2022 сепараторником технологічної дільниці виробництва рудозбагачувальної фабрики №1 гірничого департаменту.

01.03.2022 позивачка звільнилась з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

Працюючи тривалий час у відповідача (більше 20 років), від фізичних перенавантажень вона почала часто хворіти, від чого стала переносити фізичні страждання. Ці фізичні страждання поступово переросли в моральні страждання та переживання, тому, що вона отримала ушкодження своєму здоров?ю, працюючи у відповідача.

23.11.2023 Українським науково-дослідного інститутом промислової медицини позивачці було встановлено захворювання за діагнозом:- радикаулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полісегментарної дископати та ретроспондилолістезу з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів.

Захворювання були визнані професійними - таким, що отримані по причині тривалої роботи на підприємстві відповідача.

Звісно, що від отриманих професійних захворювань їй спричинена моральна шкода від якої вона переносить страждання, переживання, негативні наслідки в своєму житті, несе матеріальні збитки.

19.03.2024 висновком МСЕК від професійного захворювання їй було визначено 60% втрати працездатності по радикулопатії та третя група інвалідності - безстроково.

Лікувально-експертною комісією позивачці було рекомендовано постійний нагляд у сімейного лікаря та невролога, медикаментозне лікування, забезпечення засобами медичного призначення, санаторно-курортне лікування.

В Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 18.12.2023р. в пункті 18 вказано, що причиною отримання професійного захворювання є те, що позивачка тривалий час роботи працювала в умовах важкої фізичної праці, що перебільшували ГДН:

Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується в ручну для жінок становить 5-10 кг, при нормативному значенні до 7 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 78 400 кг/с, при нормативному значенні до 42 000кг/с; робоча поза: незручна 57% робочої зміни, при нормативному значенні до 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів) кількість за зміну: 310-350 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

Від професійного захворювання у позивачки з?явився стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву руку та ногу, порушено ходу. Вона відчуває постійний біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах. У неї з?явився хрускіт в них. Також досить часто виникає загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, періодичний кашель та болі у грудях. Позивачку турбує часта загальна слабкість у всьому тілі.

Позивачка зазначає, що вказана сума компенсації дасть їй можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить її фізичний та моральний стан, а тому просить суд стягнути з відповідача 460 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійною хворобою, без утримання податку з доходу фізичних осіб та без утримання інших обовязкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Piг» на користь ОСОБА_1 , 380 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійною хворобою, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь держави судовий збір в сумі 3800,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до заявленої нею у позові, без утримання податку з доходу фізичних осіб. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлена у позові сума до відшкодування, а саме 460 000, 00 грн. могла лише частково компенсувати перенесені позивачкою моральні страждання, але суд першої інстанції зменшив необгрунтовано заявлену до відшкодування суму.

Судом першої інстанції не було оцінено всі докази у сукупності та не повно з`ясовано обставини справи.

Захворювання отримані за час роботи на підприємстві відповідача були визнані професійними, тобто, такими, що були отримані по причині тривалої роботи на підприємстві відповідача.

Від отриманих професійних захворювань позивачці спричинена моральна шкода, вона переносить страждання, переживання, несе матеріальні збитки.

Лікувально експертною комісією позивачці було рекомендовано постійний нагляд у сімейного лікаря та невролога, медикаментозне лікування, санаторно курортне лікування.

Розмір завданої позивачці моральної шкоди вона оцінила виходячи з отримання тяжкого професійного захворювання, позивачка позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе, протягом тривалого часу вона фізично та морально страждає, стала дратівлива та не стримана, порушено її звичайний уклад життя, вона змушена часто звертатись до лікувальних установ, заявлена у позові сума компенсації дасть позивачці можливість пройти хороший курс лікування, що покращить її фізичний та моральний стан.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідачем порушено низку законодавчих актів що зобов`язують відповідача забезпечити на своєму підприємстві безпечні умови праці.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Piг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Piг» - адвоката Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданій на ім`я ОСОБА_1 , вказано, що остання працювала з 12.05.2000 по 25.07.2002 машиністом конвеєру рудозбагачувальної фабрики №1, з 25.07.2002 по 19.04.2007 фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики №1, а з 19.04.2007 по 01.03.2022 сепараторником технологічної дільниці виробництва рудозбагачувальної фабрики №1 гірничого департаменту.

01.03.2022 позивачка звільнилась з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

По факту професійного захворювання позивачки було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2023 року, де п. 17 вказано: «хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи сепараторником технологічної дільниці виробництва рудозбагачувальної фабрики № 1 гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в період з 19.04.2007 по 01.03.2022 ОСОБА_1 була безпосереднім виконавцем робіт з ведення технологічного процесу сепарації шляхом вилучення магнітного заліза в залізорудний концентрат на магнітних сепараторах, з метою досягнення планових показників за кількістю і якістю продукції, що випускається. Виявляла і усувала несправності в роботі обладнання сепараторів, здійснювала його очищення і змащення. Забезпечувала роботу сепараторів згідно технологічного режиму, регулювала щільність пульпи. що надходить на збагачення, не допускаючи об?ємних перевантажень сепаратора. Контролювала подачу води на бризкала сепараторів. Проводила розмивання ванн сепараторів, регулювала магнітну систему сепараторів. Здійснювала контроль за наявністю масла в редукторах, нагріву електродвигунів, редукторів, підшипників, барабанів.

Також працювала: з 12.05.2000 по 25.07.2002 машиністом конвеєра рудозбагачувальної фабрики № 1 гірничого департаменту; з 25.07.2002 по 19.04.2007 - фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики № 1 гірничого департаменту.

Під час виконання своїх трудових обов?язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на ОСОБА_1 діяв шкідливий виробничий фактор, такий як важкість праці.

В п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2023 року вказано: «Причина виникнення професійного захворювання (отруєння) Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну для жінок становить 5 - 10 кг при нормативному значенні до 7 кг;величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 78 400 кг/с при нормативному значенні до 42 000 кг/с;робоча поза: незручна 57 % робочої зміни при нормативному значенні до 25%;нахили тулуба (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 310-350 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

За висновком МСЕК від 19.03.2024 року ОСОБА_1 було встановлено 60% втрати професійної працездатності з 26.02.2024 безстроково та третю групу інвалідності.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачка зверталась та проходила лікування у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зокрема, виписками - епікризами, виписками із медичної карти стаціонарного хворого.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодувати на користь позивачки моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями.

Суд врахував загальний період роботи позивачки в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 21 рік 08 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачкою професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачці первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями, а також визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з 26.02.2024, безстроково. Суд, також, прийняв до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачці первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями у 2024 році, безстроково, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В пункті 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19 грудня 2023 року, вказано: «Причина виникнення професійного захворювання (отруєння) Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну для жінок становить 5 - 10 кг, при нормативному значенні до 7 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 78 400 кг/с, при нормативному значенні до 42 000 кг/с; робоча поза: незручна 57 % робочої зміни, при нормативному значенні до 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 310-350 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивачки, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачці шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивачки, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивачки професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65% та визнання людиною з інвалідністю третьої групи, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивачки у зв`язку з отриманим професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачці була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у її здоров`ї, що підтверджується виписним епікризом, що міститься в матеріалах справи, в якому зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан її здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір моральної шкоди, яку позивачка просила відшкодувати, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки, визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути, суд першої інстанції обґрунтував та врахував ступінь, глибину та характер душевних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, та вважав, що вказаний розмір не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивачки як особи, що має право на відшкодування такої шкоди. Судом враховано, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи.

Такий правовий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі№ 752/17832/14-ц.

Зміна розміру моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, в даному випадку буде переоцінкою встановлених судом першої інстанції обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третійстатті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, отриманих професійних захворювань, працю на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в шкідливих умовах протягом 21 року 08 місяців, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 60%, з визнанням позивачки людиною з інвалідністю третьої групи, з 26.02.2024, безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивачки, погоджується з висновком суду першої інстанції, що розумним, виваженим і справедливим, у її ситуації, буде визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 380 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивачкипро необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: