ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м.Суми

Справа №591/143/20

Номер провадження 22-ц/816/191/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мірошниченка Андрія В`ячеславовича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кондратенка Максима Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мірошниченком Андрієм В`ячеславовичем,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2024 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 15 квітня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Суми-Експертцентр», про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2018 року, за договором купівлі-продажу транспортного засобу №7044/18/000572 нею був придбаний у ОСОБА_2 автомобіль Mazda CX 5, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_1 . Договір було укладено на підставі довіреності від 09 квітня 2014 року, виданої ОСОБА_2 на ім`я дружини ОСОБА_3 . Після укладення договору на прохання ОСОБА_3 , з якою вона перебувала в дружніх відносинах, вона віддала їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі на спірний автомобіль, щоб вивезти речі з квартири. Проте, спірний автомобіль їй повернуто не було, оскільки відповідач відібрав його у ОСОБА_3 та залишив у себе.

Посилаючись на те що, відповідач відмовляється повернути належний їй на праві власності автомобіль, просила суд ухвалити рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль Mazda CX 5, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_1 і ключі до нього та передати це майно їй, у разі неможливості просить повернути майно, відшкодувати його вартість відповідно до укладеного договору купівлі-продажу у розмірі 598000 грн 00 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8900 грн 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мірошниченка І.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач в судовому засіданні під звукозапис заявив, що повертати автомобіль позивачу не збирається, заперечуючи належність транспортного засобу ОСОБА_1 , тобто фактично підтвердив перебування спірного майна в нього. Вказує на безпідставне неврахування судом першої інстанції письмових пояснень третьої особи ОСОБА_3 , яка підтвердила обставини відібрання спірного автомобіля відповідачем.

Заявник апеляційної скарги звертає увагу на те, що в матеріалах судової справи №591/550/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним наявні докази перебування спірного автомобіля у користуванні ОСОБА_2 після укладення договору купівлі-продажу 23 травня 2018 року, у зв`язку з чим просить апеляційний суд витребувати цю судову справу.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Кондратенком М.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, адже нею пред`явлено віндикаційний позов, тоді як спірний автомобіль зареєстрований за нею. Звертає увагу на те, що позивач приховала факт передання спірного автомобіля у день укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та видання їй нотаріально посвідчену довіреність останній на право розпорядження цим транспортним засобом. Зазначає і про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вартості автомобіля. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01 жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням мирового судді Курського судового району Курської області від 15 жовтня 2018 року (т.1, а.с. 66).

З довідки Територіального Сервісного центру №31/18/5946 від 12 червня 2018 року вбачається, що згідно з обліковими даними ЄДР МВС за громадянином ОСОБА_2 29 травня 2013 року зареєстровано автомобіль MAZDA СХ-5, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 на підставі довідки-рахунку ДП1 №888334 від 28 травня 2013 року, виданої в ТОВ «Дилерська компанія» «Автосервіс Альянс» з указаною вартістю 356900 грн 00 коп. 23 травня 2018 року зазначений автомобіль перереєстровано на громадянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в СГ ТОВ «Суми-Експертцентр», №7044/18/000572 від 23 травня 2018 року з указаною вартістю 598000 грн 00 коп.(т.1, а.с.52),

Згідно довіреності від 09 квітня 2014 року ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_3 представляти його інтереси при експлуатації (керуванні на території України, а також за її межами) та розпорядженні (здати в оренду, заставити в забезпечення зобов`язань, обміняти, продати) транспортним засобом марки MAZDA СХ-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; довіреність видана строком на 10 років до 09 квітня 2024 року (т. 1, а.с.53-54).

За договором комісії №7044/18/000572 від 23 травня 2018 року, укладеного між відповідачем за даним позовом ТОВ «Суми-Експертцентр», в особі директора ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , діючою як представник ОСОБА_2 , автомобіль MAZDA СХ-5, номерний знак НОМЕР_1 передано ТОВ «Суми-Експертцентр» на комісію з метою його подальшого продажу (т. 1, а.с.55).

За договором купівлі-продажу транспортного засобу/його складової частини №7044/18/000572 від 23 травня 2018 року ТОВ «Суми-Експертцентр», в особі директора Кушніренко В.В., та ОСОБА_1 уклали договір про те, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю транспортний засіб марки MAZDA СХ-5, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 та прийнятий продавцем за договором комісії №7044/18/000572 від 23 травня 2018 року, а покупець зобов`язується прийняти переданий ТЗ та оплатити його вартість. За домовленістю сторін, враховуючи бажану ціну продажу згідно п. 2.1.1 договору комісії № 7044/18/000572 від 23 травня 2018 року та ринкову вартість, ціна цього договору становить 598000 грн 00 коп., яку покупець повинен сплатити власнику автомобіля одразу після оформлення та підписання цього договору в готівковій формі або на банківські реквізити, які вказані в додатку № 1 до цього договору (т.1, а.с. 56).

Автомобіль MAZDAСХ-5, 2013 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до акту огляду реалізованого транспортного засобу 23 травня 2018 року оглядався представником ТОВ «Суми-Експертцентр» та покупцем, (т. 1, а.с. 57).

З акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний №7044/18/000572 від 23 травня 2018 року вбачається, що на підставі договору комісії №7044/18/000572 від 23 травня 2018 року комісія комісіонера: ОСОБА_4 , члени комісії: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також комітент ОСОБА_2 , в особі представника комітента ОСОБА_3 , яка діє згідно з дорученням № 718841617 від 23 квітня 2012 року виданим ФМС 43001 провели огляд технічного стану, комплектності та оцінку спірного транспортного засобу (т. 1, а.с. 58).

Право власності на транспортний засіб MAZDAСХ-5, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (т. 1, а.с.59).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_6 27 серпня 2018 року звернувся до правоохоронних органів із заявою за фактом заволодіння шахрайським шляхом автомобілем MAZDAСХ-5 (Т.1, а.с.61). З якого вбачається, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Сумського ВП із заявою про те, що ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволоділа правами на транспортний засіб MAZDAСХ-5 , що належить ОСОБА_2 (т. 1, а.с.61).

Постановою Сумського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у справі №591/550/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «Суми - Експертцентр», третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Сумській області в особі Територіального сервісного центру № 5946, про визнання правочинів недійсними, залишено без змін рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 (т.2, а.с. 66-74). При цьому апеляційний суд виходив з того, що при укладенні договорів комісії та купівлі-продажу автомобіля ніяких порушень норм діючого законодавства не було, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду що, укладаючи договір комісії № 7044/18/000572 23 травня 2018 року ОСОБА_3 діяла він імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 09 квітня 2014 року, згідно якої останній надав повноваження представляти його інтереси при розпорядженні спірним транспортним засобом, в тому числі і шляхом продажу, надавши право його відчуження.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження перебування спірного автомобіля у відповідача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегії суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 305/641/17 (провадження № 61-18601 св 21).

Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовом про витребування майна з незаконного володіння саме в порядку статті 387 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 703/1191/20 (провадження № 61-19324 св 21), віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц, провадження № 61-13656 св 20, вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».

Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.

Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20, зазначено, що виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановлено, що автомобіль MAZDAСХ-5, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23 травня 2018 року належить ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що після укладення договору купівлі-продажу вона передала у тимчасове користування дружині відповідача ОСОБА_3 , спірний автомобіль з якою вона перебувала в дружніх відносинах, яким у подальшому неправомірно заволодів ОСОБА_2 , відібравши у ОСОБА_3 ключі.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про недоведеність перебування автомобіля MAZDA СХ-5, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_2 .

Зокрема, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_2 у поданому ним 03 лютого 2020 року відзиві на позовну заяву, вказував на те, що автомобіль проданий ОСОБА_3 поза його волею, знаходиться в нього і з його користування не вибував.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду 27 січня 2020 року з позовом про визнання укладених договорів комісії та купівлі-продажу транспортного засобу від 23 травня 2023 року недійсними, в тому числі зазначав про те, що ОСОБА_3 не передавала ОСОБА_1 належного йому на праві власності автомобіля MAZDA СХ-5, 2013 року випуску. Фактично спірний автомобіль весь час знаходиться в нього і з його користування не вибував. Також, в його наявності постійно маються два комплекти ключів від цього автомобіля, що на його думку, доводить той факт, що автомобіль він не продавав та з його володіння він не вибував

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Тобто, з вказаного слідує, що відповідач визнав, що станом на час звернення ОСОБА_1 з позовом про витребування автомобіля MAZDA СХ-5, 2013 року випуску, він перебував в його володінні та користуванні, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає непереконливими твердження представника відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що після укладення договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_2 лише певний час користувався спірним автомобілем, а на цьому автомобілі за межі України виїхала ОСОБА_3 після сварки з ним, оскільки така позиція сторони відповідача не відповідає доводам ОСОБА_2 , які були викладені в його позовній заяві, датованій січнем 2020 року тау відзиві на апеляційну скаргу, датованому лютим 2020 року. ОСОБА_2 та його представник, заперечуючи проти перебування спірного автомобіля у відповідача, не повідомили обставин вибуття автомобіля з його користування після 03 лютого 2020 року (дата подачі відзиву на позовну заяву).

Відповідачем не було надано інстанційним судам доказів на підтвердження передання ним спірного автомобіля ОСОБА_3 , про що відповідач зазначав у відзиві, чи його законному власнику ОСОБА_1 після звернення до суду з цим позовом (січень 2020 року).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 правомірно набула право власності на автомобіль MAZDA СХ-5, 2013 року випуску, що всупереч її волі перебуває у користуванні ОСОБА_2 , який заперечує проти його повернення власнику, колегія суддів дійшла до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіля марки MAZDAСХ-5, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, шляхом передачі їх власнику - ОСОБА_1 .

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16, від 13 липня 2022 року у справі №199/8324/19 є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у цих постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування відповідачем вартості спірного транспортного засобу, оскільки одночасне застосування таких способів захисту порушеного права позивача, як витребування спірного майна та стягнення його вартості призведе до подвійного стягнення, що є неприпустимим. Більш того, позивачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження неможливості повернути належний їй автомобіль в натурі.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5980 грн 00 коп. за розгляду справи в суді першої інстанції та в сумі 8970 грн 00 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мірошниченком Андрієм В`ячеславовичем, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль Mazda CX 5, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_1 та ключі від нього, шляхом передачі їх власнику - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 5980 гривень 00 копійок судового збору за розгляду справи в суді першої інстанції.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 8970 гривень 00 копійок судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 16 січня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова