Провадження №: 2/755/995/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"20" січня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ТОВ «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання відповідного підтвердження (довідки) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано, про зарахування судового збору в сумі 3 028,00 грн відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року

№ або надання іншого документа про сплату судового збору.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 16 грудня 2024 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року про залишення позову без руху доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Куракси Ю.І., 16 грудня

2024 року о 20-46 год.

З наведеного слідує, що ухвалу від 13 грудня 2024 року про залишення позову без руху було вручено позивачеві 17 грудня 2024 року.

Також ухвалу про залишення позову без руху від 13 грудня 2024 року було внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому позивач у вільному доступі мав можливість ознайомитись з її змістом.

Таким чином, суд вважає, що позивач був повідомлений належним чином про залишення позову без руху.

Відповідно до частини першої статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У даному випадку строк для усунення недоліків позовної заяви розпочався - 18 грудня 2024 року та тривав до 19 грудня 2024 року (включно).

18 грудня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача ТОВ «Інвестбудгаличина» - адвоката Куракси Ю.І., про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено інший документ про сплату судового збору - платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року

№ про сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн.

Водночас, суд враховує, що підтвердження (довідки) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано, про зарахування судового збору в сумі 3 028,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року

№ , до заяви не додано.

Вивчивши заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви суд зазначає таке.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

До позовної заяви ТОВ «Інвестбудгаличина» додано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № про сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд вчинив перевірку зарахування судового збору у розмірі 3 028,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № до Державного бюджету України.

При перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судом з`ясовано, що станом на 13 грудня 2024 року інформація про зарахування коштів за платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № про сплату судового збору у справі № 755/21103/24 за подання позовної заяви відсутня.

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2024 року по справі

№ 757/17452/21-ц, від 24 листопада 2023 року по справі № 334/5481/23, від 12 лютого 2024 року по справі № 2-814/10.

Суд враховує, що станом на дату постановлення цієї ухвали підтвердження про зарахування судового збору у сумі 3 028,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № , до спеціального фонду Державного бюджету України також відсутнє.

До поданої заяви про усунення недоліків позовної заяви позивачем не додано підтвердження (довідки) органу Державної казначейської служби України про зарахування судового збору у розмірі 3 028,00 грн відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року

№ до спеціального фонду Державного бюджету України.

Водночас, як уже зазначалося раніше, до заяви про усунення недоліків представником позивача додано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № про сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн.

На виконання вимоги статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд вчинив перевірку зарахування судового збору у розмірі 3 028,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № до Державного бюджету України.

При цьому, через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3» судом встановлено відсутність підтвердження щодо зарахування судового збору в сумі 3 028,00 грн, який сплачено відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № до спеціального фонду Державного бюджету України по справі № 755/21103/24.

Суд також враховує, що відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року

№ 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Долучена до заяви про усунення недоліків копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 18 жовтня 2024 року № є копією відповідного документа та не містить відомостей про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір. При цьому інша інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що позивачем сплачено судовий збір саме за подачу позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , відсутня, а тому додана позивачем копія платіжної інструкції не є належним доказом сплати судового збору за даною позовною заявою. Вказане також стосується і доданої до позовної заяви платіжної інструкції кредитового переказу коштів від

18 жовтня 2024 року № , оскільки призначення платежу також не містило конкретизації за подання якої позовної заяви сплачено судовий збір.

Вказаний висновок також підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 05 травня 2020 року у справі № 755/3288/20, та постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 755/3292/20.

Так, колегією суддів у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 755/3292/20 зазначено, зокрема: «Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд перед прийняттям заяви про видачу судового наказу самостійно перевіряє сплату заявником належної суми судового збору, оскільки в платіжному дорученні від 11 лютого 2020 року № 1061 відсутня будь-яка інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу даної заяви сплачено судовий збір.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що реквізит «призначення платежу» у платіжному дорученні від 11 лютого 2020 року № 1061 було оформлено заявником у повній відповідності до прикладу, наведеному на сторінці суду першої інстанції офіційного сайту Судова влада України, оскільки заповнення платіжного доручення повинно відбуватись відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених вище та з розумінням того, що подаючи заяву про видачу судового наказу, необхідно зазначати інформацію, яка б ідентифікувала, за що саме сплачено судовий збір, зважаючи і на те, що на офіційному сайті суду, зазначено лише загальний приклад.»

Отже, ТОВ «Інвестбудгаличина» вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року не виконало, недоліки позовної заяви не усунуло.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Суд звертає увагу позивача, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - вважати такою, що не подана та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова