ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року

м. Харків

справа № 643/10096/23

провадження № 22ц/818/269/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2024 року в складі судді Афанасьєва В.О.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2 в цьому ж будинку, що розташована поверхом вище.

Зазначила, що її квартиру АДРЕСА_3 зверху із квартири відповідачів АДРЕСА_2 , що розташована вище, систематично заливало гарячою водою. В черговий раз 17 листопада 2021 року її квартиру АДРЕСА_3 затопили гарячою водою із квартири АДРЕСА_2 , що спричинило значну матеріальну шкоду. Факт залиття квартири, масштаб, характер та обсяг пошкодженого майна зафіксовано актом обстеження № 722 від 17 листопада 2021 року, що складений комісією у складі майстрів дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» та затверджено начальником дільниці.

В акті вказано, що 17 листопада 2021 року приблизно о 15-30 годині сталась аварійна ситуація, внаслідок чого було залиття квартири АДРЕСА_1 . Також комісія зробила наступний висновок про причину залиття: «в результаті відсутності з`єднання відвідного трубопроводу опалювального приладу системи центрального опалення, що проходить під підлогою житлової кімнати АДРЕСА_4 ». Таким чином спричинені залиттям збитки стались з вини відповідачів, як власників квартири та залишились невідшкодованими

Вказала, що її квартира після залиття потребувала значного ремонту, коштовні меблі, техніка, особисті речі та майно в її квартирі були пошкоджені.

Висновком експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 31478/4565-4573 від 14 лютого 2022 року за результатами будівельно-технічного дослідження встановлено, що вартість матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 в результаті залиття складає 667 804,00 грн (ремонтно-відновлювальні роботи).

Висновком експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 32291/4820-4881 від 21 лютого 2022 року за результатами товарознавчого дослідження встановлено, що розмір матеріальної шкоди власнику майна внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 423 605,27 грн (пошкодження меблів, подушок, килимів, техніки).

Посилалася на те, що їй завдана моральна шкода, яку оцінює в розмірі 400 000,00 грн.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму збитків 1 091 409,27 грн у якості відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям її квартири; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 400 000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям її квартири; покласти на відповідачів судові витрати 25 329,64 грн, як витрати на проведення експертиз, судовий збір в сумі 13 420,00 грн та витрати на правову допомогу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму збитків в розмірі 1 091 409,27 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 25 329,64 грн по 12 664,82 грн з кожного; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти судового збору в розмірі 13 420,00 грн по 6710,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через представника подали апеляційні скарги, в яких просили рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення помилково зазначено, що позов відповідачів частково задовольняється, а також в рішенні суду неправильно зазначено прізвище другої відповідачки. Зазначила, що в акті № 722 від 17 листопада 2021 року, зокрема, зазначено, що в міжповерховому перекритті між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 сталася аварійна ситуація. Тобто аварійна ситуація сталася не на території самої квартири АДРЕСА_2 , а безпосередньо в міжповерховому перекритті між двома квартирами. І те, що аварія сталася ближче до підлоги квартири АДРЕСА_2 жодним чином не свідчить про вину власників цієї квартири, враховуючи те, що жодних ремонтних робіт або переобладнань, пов`язаних з несанкціонованим втручанням у систему центрального опалення, не проводилося. Зазначила, що в акті № 722 від 17 листопада 2021 року відсутні висновки про те, що аварія сталася у внутрішньо квартирній системі трубопроводів, а також відсутні рекомендації для власників квартири АДРЕСА_2 щодо проведення ремонтних робіт, беручи до уваги, що саме спеціалістами КП «Харківські теплові мережі» було проведено технічне обслуговування внутрішньо будинковій системі після того, як там сталася аварія. У зв`язку з чим відповідачі, як власники квартири не можуть нести відповідальність безпосередньо за аварійну ситуацію, яка сталася в системі центрального опалення в міжповерховому перекритті внутрішньо будинковій системі центрального опалення, так як за таке обслуговування відповідає безпосередньо КП «Харківські теплові мережі», яке навіть не залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи. Посилалася на те, що акт № 722 взагалі не містить відомостей щодо винної особи, а точніше хто безпосередньо заподіяв шкоду, а тому такий акт не може бути належним і допустимим доказом на підтвердження заподіяння відповідачами майнової шкоди. Зазначила, що показання свідків підтверджують лише факт декількох випадків залиття квартири позивача гарячою водою. Однак жоден свідок не міг надати пояснення з приводу вини безпосередньо власників квартири АДРЕСА_2 , оскільки про причини аварії та винну особу можуть надавати висновки лише відповідні спеціалісти КП «Жилкомсервіс» та КП «Харківські теплові мережі», яким не надано висновок про винну особу.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що в акті не має жодної інформації про те, що аварійна ситуація сталася саме на території квартири, або ж про те, що аварія в системі центрального опалення сталася через дії або бездіяльності саме власників квартири АДРЕСА_2 . Зазначила, що при складанні актів про залиття відповідачі присутні не були, їх на підписання актів не запрошували, а тому вони не мали можливості самостійно переконатися в зафіксованих в них наслідках. Вказала, що між залиттями та складанням актів від 04 січня 2021 року та 17 листопада 2021 року пройшло менше року, а експертизи були проведені нібито після залиття 17 листопада 2021 року, не можна бути впевненими, що майно визначене в експертизі не є пошкодженим та невідновленим після попереднього залиття, яке відбулось 30 грудня 2020 року. Посилалася на те, що аварійна ситуація сталася не на території квартири АДРЕСА_2 , а в міжповерховому перекритті між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , відсутні докази на підтвердження вини відповідачів та саме спеціалісти КП «Харківські теплові мережі», які обслуговують лише внутрішньо будинкові системи централізованого опалення, 17 листопада 2021 року займалися усуненням аварійної ситуації, тому відповідальність покладається саме на КП «Харківські теплові мережі».

16 вересня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких вважала рішення суду законним, а апеляційні скарги необґрунтованими. При цьому посилалася на те, що пошкодження трубопроводу центрального опалення під підлогою відповідачів є зоною відповідальності власників квартири, оскільки пошкодження сталося за межами точки розподілу, а власники повинні нести відповідальність за стан внутрішньо квартирних систем трубопроводів. Вважала, що всі перелічені відповідачами недоліки акту обстеження не є суттєвими та не свідчать про неналежність його як доказу.

22 січня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представниця відповідачів адвокатка Репетун К.В. подала до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що вона записана на прийом до сімейного лікаря та надала талон на прийом. Проте, адвокаткою Репетун К.В. не надано доказів нагальності запису до сімейного лікаря саме на призначену дату розгляду справи, з урахуванням того, що вона була завчасно повідомлена про розгляд справи, призначений на 22 січня 2025 року. Крім того, адвокатка Репетун К.В. попередній розгляд справи також просила відкласти з підстав її перебування на лікарняному, при цьому не надаючи належних доказів щодо цього. Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити в частині сум стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що належними й допустимими доказами доведено, що внаслідок залиття з вини відповідачів, майну позивачки завдано шкоди, розмір якої нею доведено. Доказів того, що залиття належної позивачці квартири відбулося з вини інших осіб та, як наслідок, відповідальність за завдану шкоду має бути покладена не на відповідачів, суду не надано. У частині заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачі своїми неправомірними діями порушили права позивачки, та, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінив розмір відшкодування у сумі 200 000,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею 7-ми кімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 176,7 кв м, житловою площею 110,4 кв м на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі рішення суду та на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 336623493 від 22 червня 2023 року (а.с.12-14 том 1).

Квартира АДРЕСА_4 складається з 9-ти кімнат, має загальну площу 188,3 кв м, житлову площу 130,8 кв м, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 336625533 від 22 червня 2023 року (а.с.15-17 том 1).

Квартиру ОСОБА_1 № 7 зверху із квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 АДРЕСА_2 , що розташована вище, неодноразово заливали гарячою водою 04 січня 2021 року, 17 листопада 2021 року, 10 січня 2023 року, 08 листопада 2023 року (а.с.18,19-20,23,137 том 1).

17 листопада 2021 року складено акт № 722 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) комісією у складі начальника дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» Рябовол Н.М., інженер дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» Бардаков В.Ф., майстер КП «Харківські теплові мережі» ОСОБА_4 , в присутності мешканців кв. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , який затверджено начальником дільниці, за яким 17 листопада 2021 року приблизно о 15-30 год. в будинку АДРЕСА_5 в міжповерховому перекритті, між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 сталася аварійна ситуація, внаслідок чого було залито квартиру АДРЕСА_3 .

При обстеженні квартир АДРЕСА_3 встановлено, що в приміщенні житлової кімнати на підвісній стелі та на стінах поклеєних шовковими шпалерами спостерігаються свіжі сліди залиття по всій площі кімнати, спостерігаються течія води в місцях кріплення люстри та вентиляції. На палісандровій дерев`яній підлозі по всій площі спостерігається наявність води. В результаті залиття підлога набухла, спостерігається її деформація. Міжкімнатні двері намокли, щільно не закриваються. Електричні мережі житлової кімнати залиті, освітлення відсутнє. В результаті залиття була залита підлога по всій площі квартири та стіни. Намокли килими, розташовані на підлозі, особисті речі в гардеробній, меблі, люстра на стелі. Також було намокання телевізору, розташованого в житловій кімнаті.

Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 є: в результаті відсутності з`єднання відвідного трубопроводу опалювального приладу системи центрального опалення, що проходить під підлогою житлової кімнати квартири АДРЕСА_4 .

Висновки і рекомендації комісії: спеціалістами КП «Харківські теплові мережі» виконане технічне обслуговування внутрішньо будинковій системі центрального опалення, опалення житлового будинку відновлено та здійснюється у штатному режимі (а.с.19-20 том 1).

З відповіді КП «Харківські теплові мережі» № 06-31/1531 від 04 лютого 2022 року вбачається, 17 листопада 2021 року фахівцями Київської філії КП «Харківські теплові мережі» було проведене обстеження та виявлено дефект на трубопроводі централізованого опалення, який проходить під підлогою в квартирі АДРЕСА_2 . На переобладнання теплових мереж в квартирі АДРЕСА_4 технічні умови та дозвіл КП «Харківські теплові мережі» не надавались.

З листа Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради за № 17662/0/226-21 від 19 серпня 2021 року вбачається, що під час обстеження 26 липня 2021 року було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 шість кімнат використовуються під хостел, і кожна кімната обладнана санвузлом, умивальником, душовою кабіною та бойлером. Сьома кімната використовується під пральню з мийкою та пральною машиною. Працівниками КП «Харківводоканал» споживачам залишено припис щодо надання копій правовстановлюючих документів на квартиру для переоформлення особових рахунків на нових власників, установлення квартирного приладу обліку води в місячний термін, надання до комунального підприємства дозволу КП «Жилкомсервіс» стосовно переобладнання квартири під хостел та отримання технічних умов на підключення до систем централізованого водопостачання та водовідведення (а.с.26-27 том 1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 31478/4565-4573, складеного 14 лютого 2022 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», вартість матеріальної шкоди, завданої власнику квартири АДРЕСА_1 , в результаті залиття складає 667 804,00 грн (ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття) (а.с.29-37 том 1).

Вартість проведеної експертизи становить 12 355,92 грн, яку сплачено ОСОБА_1 (а.с.66 том 1).

Відповідно до висновку експерта № 32291/4820-4881 за результатами товарознавчого дослідження, складеного 21 лютого 2022 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику майна внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_6 , складає 423 605,27 грн (а.с.39-63 том 1).

Вартість проведеної експертизи становить 12 973,72 грн, яку сплачено ОСОБА_1 (а.с.66 том 1).

В суді першої інстанції були допитані свідки.

ОСОБА_5 пояснив, що є власником приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на цокольному поверсі в будинку АДРЕСА_5 . Був свідком декількох затоплень, перед новим роком наприкінці 2020 року, потім в листопаді 2021 року кожного разу присилав своїх співробітниць допомагати позивачу прибирати наслідки затоплення. В листопаді 2021 року відбулося затоплення гарячою водою з квартири розташованої на третьому поверсі, яка належить ОСОБА_6 . Вода витікала з квартирі позивача на сходи в під`їзд і затопила усі приміщення розташовані знизу. Власнику квартири додзвонитися було неможливо. Він заходив в квартиру на третьому поверсі та бачив, що вода в цю квартиру бігла зі стелі. Над нею знаходиться готель.

ОСОБА_7 пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , на четвертому поверсі, є сусідкою позивача. На її поверсі приблизно в 2019 було зроблено ремонт в квартирі АДРЕСА_2 . Після цього ремонту почалися затоплення. 30 грудня 2020 року відбулося затоплення гарячою водою. Вода текла з квартири АДРЕСА_2 . Було багато пару. Відбувалося це близько години, доки не приїхали працівники тепломереж. У ОСОБА_6 з третього поверху у квартирі був повний жах. В неї дуже коштовний ремонт, усе було залите. Один з працівників тепломереж сказав, що якась проблема в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 зробила новий ремонт, однак з тієї ж квартири в черговий раз відбулося затоплення. Квартира зараз прийшла в негідність, у квартирі пліснява. Зараз ОСОБА_6 навіть не стала робити ремонт. В квартирі АДРЕСА_2 знаходиться хостел, власники здають її за гроші. На претензії ОСОБА_6 ніхто не звертав уваги. Власників квартири ніхто ніколи не бачив. Були тільки якісь керуючі. За цей час відбулося чотири затоплення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , а власниками квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що сторонами також не заперечується.

Факт залиття 17 листопада 2021 року квартири АДРЕСА_3 , власниця якої є ОСОБА_1 , підтверджується актом № 722 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, складеного комісією у складі начальника дільниці № НОМЕР_1 КП «Жилкомсервіс» Рябовол Н.М., інженер дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс» Бардаков В.Ф., майстер КП «Харківські теплові мережі» ОСОБА_4 , в присутності мешканців кв. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , який затверджено начальником дільниці.

Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 , за висновками комісії, є відсутність з`єднання відвідного трубопроводу опалювального приладу системи центрального опалення, що проходить під підлогою житлової кімнати квартири АДРЕСА_4 , власниками якої є відповідачі.

Відповідно до п.3 Порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 серпня 2015 року № 219 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2018 року за № 1074/32526 «точка приєднання внутрішньо будинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки, перша запірна арматура на відгалуженні від стояка за межами приміщення для горизонтальної розводки (запірна арматура не належить до внутрішньо будинкової системи)».

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

В даному випадку причина залиття квартири: «в результаті відсутності з`єднання відвідного трубопроводу опалювального приладу системи центрального опалення, що проходить під підлогою житлової кімнати АДРЕСА_4 », що свідчить про пошкодження трубопроводу саме всередині квартири АДРЕСА_2 , оскільки «під підлогою кімнати в квартирі», тобто після першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно.

Розмір матеріальної шкоди в результаті залиття становить 667 804,00 грн (ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття) та розмір матеріальної шкоди власнику майна внаслідок залиття квартири складає 423 605,27 грн (пошкодження меблів, подушок, килимів, техніки), який відповідачками не спростований.

Вину у завданій позивачці шкоді відповідачами також не спростовано.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_1 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачки не заявляли та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Жодних доказів на спростування обставин, встановлених актом та висновками експертів, відповідачі не надали, з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної чи оціночно-будівельної експертизи до суду не зверталися.

У силу вимог статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, однак у даному разі відповідачами не спростовано презумпцію їхньої вини, не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).

Водночас колегія суддів вважає, що стягненню підлягає розмір заподіяної позиваці матеріальної шкоди без врахування ПДВ, оскільки збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при здійсненні ремонтних робіт платником зазначеного податку.

Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Зі зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, яке є додатком до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 31478/4565-4573, складеного 14 лютого 2022 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», вбачається, що податок на додану вартість становить 111 301,00 грн (а.с.34 том 1).

Між тим, доказів проведення поточного ремонту після залиття квартири позивачки із залученням осіб, які є платниками ПДВ, суду не надано, у зв`язку з чим підстав для його стягнення немає.

Таким чином з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в солідарному порядку підлягає стягненню 980 108,27 грн в якості відшкодування завданої майнової шкоди (667 804,00 грн 111 301,00 грн = 556 503,00 грн + 423 605,27 грн).

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що акт від 17 листопада 2021 року не відповідає вимогам чинного законодавства, є безпідставними, оскільки зі змісту акту № 722 від 17 листопада 2021 року вбачається, що пошкодження трубопроводу відбулось саме всередині квартири АДРЕСА_2 , власниками якої є відповідачі, тобто у вказаному акті зазначено хто заподіяв шкоду. Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування. Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 263/14437/19 (провадження № 61-13709св21).

Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину (постанова Верховного суду від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18). До того ж, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають (постанова Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 201/658/16-ц, провадження № 61-40389св18).

Доводи апеляційних скарг про те, що складений акт від 17 листопада 2021 року не є належним та допустимим доказом заподіяння позивачці шкоди, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом.

Заперечення відповідачів проти висновку за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження та товарознавчого дослідження як доказів також є необґрунтованими, адже дані висновки є належними та допустимими доказами розміру завданих збитків, складені за результатами візуального обстеження експертом квартири, виявлені експертом пошкодження майна відповідають тим, що описані в акт від 17 листопада 2021 року. Докази неправильності та неповноти висновків експерта у матеріалах справи відсутні.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надали доказів на противагу поданих позивачкою експертних досліджень, не спростували визначений розмір завданих збитків, іншого висновку щодо спростування свої вини у завданні такої шкоди не надано, розмір завданої шкоди не спростовано, а отже не довели, що такий розмір визначений в експертних дослідженнях неправильно. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 клопотань про проведення будь-якої експертизи не заявляли в суді першої інстанції, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним процесуальних дій.

Доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що залиття квартири могло статися внаслідок протиправної бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових системи центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між КП «Жилкомсервіс» та КП «Харківські теплові мережі» договору, саме з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивача сума завданої майнової та моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) покладено на управителя. В даному випадку залиття квартири відбулося після першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно. Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є належними відповідачами у даній справі.

Також, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат, пов`язаних із оплатою послуг експерта в розмірі 25 329,64 грн по 12 664,82 грн з кожного.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, у тому числі й моральної, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог позивачки.

Виходячи зі змісту статті 1190 ЦК України, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 756/13292/15-ц (провадження № 61-1909св19)

Щодо солідарної відповідальності відповідачів перед позивачкою, то колегія суддів виходить з установлених судами обставин у цій справі, що залиття квартири ОСОБА_1 відбулось в результаті пошкодження трубопроводу всередині квартири АДРЕСА_2 , власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що у цій справі унеможливлює визначити ступінь вини кожного з них. Отже, відповідачі спільно завдали шкоди взаємопов`язаними сукупними діями, результат їх шкідливих діянь є неподільний та спільними діями мають відновити порушенні права позивачки.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивачки заподіяної моральної шкоди.

Схожі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 753/23331/16-ц (провадження № 61-3825св22).

Проте, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, апеляційний суд враховує тривалість порушення прав позивачки, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану та час і зусилля витрачені нею для захисту її прав, глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, а також вимоги розумності та справедливості та інші встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення її вимог про відшкодування моральної шкоди та солідарного стягнення з відповідачів на її користь 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин рішення суду в частині моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення розміру моральної шкоди з 200 000,00 грн до 20 000,00 грн, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 67,06%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 8999,46 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 4499,73 грн з кожної.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково на 32,94%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 6630,82 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково на 32,94%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 6630,82 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2131,09 грн (6630,82 грн 4499,73 грн).

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2131,09 грн (6630,82 грн 4499,73 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2024 року змінити в частині сум стягнення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму збитків в розмірі 980 108,27 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2131,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2131,09 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.