Справа номер 472/1137/24 Головуючий суду першої інстанції - Тустановський А. О.
Провадження номер 22-ц/812/157/25 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів - Крамаренко Т. В., Шаманської Н. О.,

із секретарем судового засідання - Носіковим І. М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду зазначену заяву, яку обґрунтовував наступним.

Заявник вказував, що з 2009 року в його сім`ї, яка складається з матері ОСОБА_3 , бабусі ОСОБА_4 та заявника, проживає та виховується ОСОБА_5 , якому від народження встановлено діагноз дитячий церебральний параліч та статичний парапарез.

Внаслідок наявних у нього захворювань ОСОБА_5 має вади розвитку рухового апарату, інтелекту та психіки, внаслідок чого не здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. 10 жовтня 2024 року ОСОБА_5 було встановлено інвалідність І групи «А».

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_6 просив визнати ОСОБА_5 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи свою ухвалу, суд зазначав, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї ОСОБА_5 , а тому не наділений правом звернення до суду із заявою про визнання такої особи недієздатною та встановлення над нею опіки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду.

ОСОБА_1 зазначав, що у 2009 році його бабусю ОСОБА_4 було призначено опікуном ОСОБА_5 , після чого останній став проживати у їх сім`ї як член родини. На даний час він також продовжує проживати у їх сім`ї, хоч і досяг повноліття, оскільки в силу свого стану здоров`я він не здатен проживати самостійно і потребує опіки.

Заявник вказував на помилковість висновків суду, що він не є членом сім`ї ОСОБА_5 , оскільки судом було проігноровано, що ОСОБА_5 з 2009 року проживає в його сім`ї як член родини. Їх сім`я має спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Фактичні обставини справи

23 січня 2009 року ОСОБА_4 було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був дитиною, позбавленою батьківського піклування.

10 жовтня 2024 року ОСОБА_5 встановлено першу «А» групу інвалідності з дитинства з необхідністю постійного стороннього догляду.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області від 08 серпня 2024 року та довідки про склад сім`ї від 20 серпня 2024 року, ОСОБА_5 проживає у сім`ї опікуна ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 , який є онуком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - матір`ю заявника. Стосунки в сім`ї налагоджені, панує доброзичлива атмосфера. Під час відвідування сім`ї служба у справах дітей роз`яснила про необхідність оформлення опіки над ОСОБА_7 після досягнення ним повноліття. Служба у справах дітей вказала, що сім`я ОСОБА_4 виховує ОСОБА_7 в любові, злагоді та у гармонійних умовах життя.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статі 60 ЦК України).

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України).

Положеннями статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що він не може бути суб`єктом у розумінні частини третьої статті 296 ЦПК України, який має право на звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною, бо не є членом сім`ї ОСОБА_5 .

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

З наявних у матеріалах справи відомостей вбачається, що ОСОБА_5 з трирічного віку проживає в сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як член сім`ї. Служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області підтвердила ведення сім`єю ОСОБА_4 , у яку входить і заявник, спільного господарства з ОСОБА_5 , наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, взаємної допомоги. Служба у справах дітей вказала, що сім`я ОСОБА_4 опікуються ОСОБА_5 , забезпечує його усім необхідним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про відсутність у заявника права звернення до суду з заявою про визнання недієздатним ОСОБА_5 та встановлення щодо нього опіки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

Н. О. Шаманська

Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.