Справа № 521/8106/24
Провадження № 2/513/118/25
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Русавської Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,
у травні 2024 року позивач ОСОБА_1 за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 3% річних у розмірі 872 гривні та інфляційні витрати у розмірі 4021,67 гривень; витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 гривень та витрати на правову допомого в розмірі 2000 гривень покласти на відповідача.
В обґрунтування послався на те, що 17.06.2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7 667 грн. 41 коп., 768 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 28.11.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_6 щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документа. 03.04.2024 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року.
Загальний розмір інфляційних витрат за розрахунком позивача за вказаний період складає 4021 гривень 67 коп.. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 18.06.2020 року по 02.04.2024 року складає 872 грн. 00 коп.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року зазначена позовна заява в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передана за підсудністю на розгляд до Саратського районного суду Одеської області.
Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду, головуючою суддею у справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області Бучацьку А.І.
Ухвалою Саратського районного суду від 22 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справи.
Представник позивача адвокат СамойленкоП.М., належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов відтримав та просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 63).
Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзиву.
У зв`язку із чим суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалив заочне рішення.
Судом встановлено, що 07 червня 2016 року в м. Одесі по вул. Б.Хмельницького мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки Оpel державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілю марки Opel завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
17 червня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7667 грн. 41 коп., 768 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп (а.с.7-9).
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статі 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених зобов`язанням, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Невиконане відповідачем зобов`язання за договором про надання правової допомоги є грошовим, а відтак на спірні правовідносини поширюються приписи статті 625 ЦК України.
Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.
За рішенням суду від 17 червня 2020 року відповідач повинен був сплатити позивачу 7667 гривень, які фактично сплатив 02 квітня 2024 року.
За період з 18.06.2020 по 02.04.2024 прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 1384 дня, отже розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить 872,00 грн., що відповідає розрахункам, доданим до позовної заяви.
Інфляційні нарахування за період з 18.06.2020 року по 02.04.2024 року становлять 4021,67 гривень.
При цьому суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 703/2718/16-ц від 19 червня 2019 року: "У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми".
Чинне законодавство не містить такої підстави припинення чи зміни грошового зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
Наведений позивачем розрахунок відповідачем не спростований.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зважаючи на те, що відповідач, який був належним чином повідомленим про розгляд справи, відзиву не надав, зазначені у позовній заяві обставини не спростував та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позовних вимог, суд на підставі доказів, що є в матеріалах справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься копія договору № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року про надання правової допомоги, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем (а.с.15), а також додаткова угода № 23 від 24 січня 2024 року до договору № 01/11/22 від 01.11.2022 року (а.с.16), акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) адвокатом від 24 січня 2024 року (а.с.17), та платіжна інструкція про перерахування ОСОБА_1 на рахунок Самойленка П.М. грошових коштів в розмірі 2000 гривень. Призначення платежу: переказ коштів за договором про надання правової допомоги № 01/11/2022 № (а.с.18).
Враховуючи наведене, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 968,69 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст.2, 5, 10-13, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 872 (вісімсот сімдесят дві) гривні, інфляційні нарахування в розмірі 4021 (чотири тисячі двадцять одна) гривня 67 (шістдесят сім) копійок, витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Представник позивача: Самойленко Петро Миколайович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №6314, видане 24.01.2019 року на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 27.12.2018 року № 25, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Суддя А. І. Бучацька