Справа № 724/4063/24
Провадження № 2/724/98/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Гураль Л.Л.,

за участі секретаря судового засідання: Уляницької Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

І. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

У листопаді 2024 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 01.07.2024 року передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень на картковий рахунок, які останній зобов`язався повернути. Крім того відповідач написав розписку, з якої випливає, що відповідач зобов`язується повернути кошти з капіталізацією 3,4 % річних до 01.09.2024 року.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити його позовну заяву та стягнути з відповідача борг та судові витрати.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.11.2024р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу на адресу місця реєстрації, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою органу зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Пунктом 2 ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому останній вважається таким, що належно повідомлений про розгляд справи судом.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 01.07.2024р. ОСОБА_2 надав розписку про те, що він бере в борг у ОСОБА_1 грошову суму 60000,00 грн, на картковий рахунок, з капіталізацією під 3,4 % в місяць. Зобов`язався повернути позику в строк до 01.09.2024р., Написано власноручно 01.07.2024р.

Зобов`язання щодо повернення грошових коштів, отриманих за цим договором позики, відповідач не виконав, на підтвердження чого позивачем надано оригінал розписки від 01.07.2024р. (а.с.4).

Станом на 01.11.2024 року за твердженнями позивача, загальна сума боргу становить 68585,67 грн. виходячи з розрахунку 3,4 % річних капіталізації, а саме: 60000,00 грн. основний борг, 8585,67 грн. 3,4 % річних.

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, разом з тим після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16 та підтримані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

В постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц зазначено, що ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20.

При цьому відсутність назви документа такої як «розписка» або «договір» не створює перешкод для того, щоб дійти висновку щодо дійсності правової природи цього документа.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою, кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та у постановах Верховного Суду: від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.

Оригінал розписки на час подання вказаного позову знаходився у позивача та доданий до позовної заяви.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі № 154/3443/18.

Боргова розписка від 01 липня 2024 року містить інформацію про особу, а саме прізвище ім`я та по батькові позичальника ( ОСОБА_2 ) та дата його народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), паспортні дані, а також містить суму отриманих коштів (60000,00 грн.) та обов`язок позичальника повернути грошові кошти (до 01.09.2024р.), дату укладання (01.07.2024р.) та підпис позичальника.

Отже, розписка має всі необхідні дані (реквізити), які має містити договір позики (дані про позичальника та позикодавця, суму позики; дані про отримання позики та про обов`язок позичальника повернути позику).

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності чи факту не укладання договору позики. Розписка від 01 липня 2024 року не містить посилань на будь-які інші правовідносини між сторонами.

Судвертає увагу, що підписання боргової розписки ОСОБА_2 , за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів.

Оскільки доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання до суду не надано, борг позивачу не повернуто, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими. Відповідачем не було надано доказів на спростування розміру боргу за договором позики, заявленого позивачем.

Крім того, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 3,4 % річних в сумі 8585,67 грн. за період з 01.08.2024р. по 01.11.2024р. Підставою для нарахування даних коштів позивач зазначає ч.2 ст. 625 ЦК України, а не положення ст. 1048 ЦК України щодо нарахуванням процентів від суми позики.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що в розписці сторони погодили надання позики в розмірі 60000,00 грн. з капіталізацією 3,4 % річних, які за твердженнями позивача є саме коштами в розуміні ст. 625 ЦК України, то період за який слід нараховувати 3,4 % річних буде з 02.09.2024р. по 01.11.2024р. (кінцевий строк визначений позивачем).

Таким чином, за розрахунком суду, 3,4 % річних за період з 02.09.2024р. по 01.11.2024р. становить 335,34 грн. а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 335,34 грн. В решті частині в сумі 8250,33 грн. суд відмовляє.

Враховуючи вищенаведене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 60335,34 грн., з яких 60000,00 грн. основна сума боргу, 335,34 грн. 3,4% річних.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (87,97%).

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн., які він поніс за підготовку позовної заяви.

В обгунутування даної суми до позовної заяви додано:

- квитанцію від 05.11.2024р., про сплату грошових коштів в сумі 2500,00 грн., призначення платежу: «послуги адвоката Гошовська Олена» (а.с.5).

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмоїстатті 141 ЦПК Українищодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Судом встановлено, що позовна заява містить відомості, що позивач поніс витрати в сумі 2500,00 грн. за підготовку позовної заяви, однак будь-яких доказів (договорів, рахунків), як це передбачено ч.8 ст. 141 ЦПК України, на підтвердження вказаної суми в матеріали справи не подано.

Разом з цим, будь-яких заяв щодо подання доказів на підтвердження розміру витрат після ухвалення рішення суду, в матеріалах справи не міститься.

Додана до позовної заяви квитанція від 05.11.2024р. про сплату грошових коштів в сумі 2500,00 грн. за послуги адвоката судом до уваги не приймається, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ця позовна заява була складена адвокатом Гошовською Оленою, а також доказів на підтвердження того, що Гошовська Олена є адвокатом. З цієї квитанції не можливо встановити за які саме послуги адвоката були сплачені грошові кошти.

За таких обставин, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2500,00 грн. не підтверджені жодними доказами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором позики від 01.07.2024р. у розмірі 60335,34 грн. (шістдесят тисяч триста тридцять п`ять гривень 34 коп.) з яких 60000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень) основна сума боргу, 335,34 грн. (триста тридцять п`ять гривень 34 коп.) 3,4% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1065,49 грн. (одна тисяча шістдесят п`ять гривень 49 коп.).

В решті частині позову щодо стягнення 3,4% річних в сумі 8250,33 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено 21.01.2025 року.

Суддя: Л. Л. ГУРАЛЬ