ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1287/25 Справа № 932/6344/24 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Дніпропетровська обласна прокуратура, Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подані апеляційні скарги Державною казначейською службою України та Дніпропетровською обласною прокуратурою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року, головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 21 грудня 2021року ухвалене рішення, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції, про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача як відшкодування моральної шкоди за незаконне кримінальне переслідування 435 500,00грн.

20 січня 2023року позивачем було направлено до казначейської служби заяву про стягнення моральної шкоди за виконавчим листом суду, проте станом на день звернення до суду з позовом рішення суду залишається невиконаним. Розмір шкоди був визначений рішенням суду - 435 500,00грн і саме на цей розмір позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з Державного бюджету України суму 3% річних в розмірі 15 801,52грн та суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 25 849,03 грн, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за період з 04 травня 2023року по 19 липня 2024року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та він має право на отримання від божника, в даному випадку держави, 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання рішення суду, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

23 жовтня 2024 року Державна казначейська служба України подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у порядку черговості та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, казначейством за рахунок коштів державного бюджету 20 серпня 2024року виконано виконавчий лист, кошти були виплачені позивачу, а тому виконання рішення суду здійснено казначейством з неухильним дотриманням вимог законодавства.

Також заявник стверджував про те, що оскільки законодавство, яке визначає механізм відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, не передбачає строку виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України то, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання рішення.

В обґрунтування скарги заявник також посилався на те, що судове рішення про стягнення з Державного бюджету України коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік (наприклад, про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних), не може бути виконане казначейством.

01 листопада 2024 року Дніпропетровська обласна прокуратура також подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам скарги Державної казначейської служби України та крім них незаконність і необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що до повноважень прокуратури не віднесені повноваження щодо виконання рішень суду про відшкодування шкоди, завданої громадянинові органами влади.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2024року апеляційні скарги відповідачів залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024року.

09 грудня 2024року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

21 грудня 2021року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне кримінальне переслідування 435 500,00грн.

Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2022року, а касаційна скарга Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області визнана неподаною та повернута заявнику.

20 січня 2023року ОСОБА_1 направив виконавчий лист та пакет документів до Державної казначейської служби для виконання ухваленого рішення суду від 21 грудня 2021року.

03 лютого 2023року в.о. директора Юридичного департаменту ДКС України повідомлено, що документи направлені ОСОБА_1 перенаправлені до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області для здійснення заходів передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845.

На звернення позивача від 16 березня 2023 із заявою щодо повідомлення причин невиконання рішення суду, ГУ ДКС України в Дніпропетровській області надали відповідь №04-11-11/4000 від 21 березня 2023року в якій зазначили, що тільки ДКС України здійснює виконання судових рішень у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою для виконання рішення суду та у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Станом на день звернення до суду з позовом рішення суду залишалось невиконаним.

Як вбачається з розрахунку суми 3% річних за період з 04 травня 2023року по 19 липня 2024року, загальний розмір суми 3% річних становить 15 801,52грн.

Згідно розрахунку суми інфляційних витрат за період з травня 2023року по червень 2024року, загальний розмір суми інфляційних витрат складає 25 849,03 грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційних скарг та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив із того, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та він має право на отримання від божника, в даному випадку держави, 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання рішення суду, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є правильними та інших розрахунків скаржниками не надано.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи дійсно державою було порушено строки перерахування коштів стягувачу за рішенням суду та у зв`язку з цим, чи має право позивач на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Так, згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно частини першої статті 5 Закону, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2023року в.о. директора Юридичного департаменту ДКС України повідомлено, що документи направлені ОСОБА_1 перенаправлені до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області для здійснення заходів передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845, тобто станом на дату цього повідомлення можна однозначно стверджувати, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, отримав від позивача необхідні для перерахування коштів документи та відомості.

Як вказують скаржники в апеляційних скаргах, казначейством за рахунок коштів державного бюджету 20 серпня 2024року виконано виконавчий лист, присуджені кошти були виплачені позивачу, тобто поза межами тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей, встановленого Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Відтак, суд першої інстанції правильно вважав, що державою було порушено строки перерахування коштів стягувачу за рішенням суду та вона зобов`язана була сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Звертаючись до суду з апеляційними скаргами, Державна казначейська служба України та Дніпропетровська обласна прокуратура посилались на те, що у порядку черговості та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, казначейством за рахунок коштів державного бюджету 20 серпня 2024року виконано виконавчий лист, кошти були виплачені позивачу, а тому виконання рішення суду здійснено казначейством з неухильним дотриманням вимог законодавства.

Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на вищевикладені обставини справи та вимоги закону.

Посилання апеляційних скарг на те, що оскільки законодавство, яке визначає механізм відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, не передбачає строку виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України то, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання рішення, є безпідставним, оскільки частиною четвертою статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень чітко визначено строк для перерахування коштів стягувачу.

У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, ні Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2023року у справі №686/7081/21.

Доводи апеляційної скарги Дніпропетровської обласної прокуратури про те, що до повноважень прокуратури не віднесені повноваження щодо виконання рішень суду про відшкодування шкоди, завданої громадянинові органами влади, є безпідставними для правильного вирішення даного спору, оскільки не спростовують наявності факту невчасного виконання рішення суду державою на користь позивача.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційних скаргах, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025року.

Судді: