Справа № 375/1650/24
Провадження № 2/375/109/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 та її представник адвокат Ільїн О.М. звернувся

з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Укр Кредит Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва (далі приватний виконавець) Шарков О.О. і приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі приватний нотаріус) Бригіда В.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову вказують про те, що 1 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за № 3247, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0465-7366 від 20 серпня 2020 року у розмірі 19 720 грн, з яких 11 600 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту та 8 120 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. Крім того, за вказаним виконавчим написом стягнено з позивача на користь відповідача 350 грн у відшкодування витрат, сплачених за вчинення виконавчого напису.

Зазначають, що ОСОБА_2 дізналася про існування оспорюваного виконавчого напису і відкриття виконавчого провадження (ВП № 67067734) з його примусового виконання з постанови приватного виконавця Кацедала О.О. про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яка надійшла на виконання до військової частини НОМЕР_1 (місце роботи позивача).

Наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2024 року № 1737/7 зупинено діяльність приватного виконавця Кацедала О. О. і зазначене виконавче провадження передано в межах виконавчого округу міста Києва приватному виконавцю Шаркову О.О.

На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено без додержання статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки:

ОСОБА_1 не укладала кредитний договір з користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і грошові кошти в кредит у вказаного товариства не отримувала;

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не подано приватному нотаріусу Бригіді В. О. документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача перед вказаним товариством, тому виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі Порядок № 296/5) і постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік № 1172).

Зазначає, що за інформацією, яка міститься у вільному доступі в мережі Інтернет, наказом Міністерства юстиції України від 9 лютого 2023 року № 560/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 30 січня 2023 року № 2 та на підставі підпунктів «з», «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 8404, видане 21 січня 2011 року Міністерством юстиції України Бригіді В. О., анульовано.

За таких обставин просили визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 1 червня 2021 року приватним нотаріусом Бригідою В. О. за № 3247, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 19 720 грн і плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 350 грн, а всього 20 070 грн.

Крім того, у жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн О.М. подав до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача 6 000 грн у відшкодування таких витрат.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді від 15 жовтня 2024 року:

- задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення

у виконавчому провадженні № 67067734 з примусового виконання виконавчого

напису № 3247, вчиненого 1 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О.

- відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 7 листопада 2024 року о 13 год. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 3247 від 1 червня 2021 року та від приватного виконавця Шаркова О.О. належним чином завірену копію виконавчого провадження № 6706734.

7 листопада та 10 грудня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено до 13 год 23 січня 2024 року.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача Тітова О.О. надіслала до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у судове засідання не з`явився, витребувані ухвалою судді від 15 жовтня 2024 року належним чином завірені копії нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №3247 від 1 червня 2021 року суду не надав.

Приватний виконавець Шарков О.О. у судове засідання не з`явився, надіслав суду належним чином завірену копію виконавчого провадження № 6706734.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіхучасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 1 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за № 3247, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0465-7366 від 20 серпня 2020 року у розмірі 19 720 грн, з яких 11 600 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту та 8 120 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. Крім того, за вказаним виконавчим написом стягнено з позивача на користь відповідача 350 грн у відшкодування витрат, сплачених за вчинення виконавчого напису

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 6 жовтня 2021 року ВП № 67067734 суд встановив, що приватний виконавець Канцедал О.О. відкрив виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

Наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2024 року № 1737/7 зупинено діяльність приватного виконавця Кацедала О. О. і зазначене виконавче провадження передано в межах виконавчого округу міста Києва приватному виконавцю Шаркову О.О.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема Порядок № 296/5 зі змінами та доповненнями.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Перелік № 1172, який не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 , як на підставу позовних вимог посилалась, зокрема, на те, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 1 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого

2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України

від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: пункт 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», пункт 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року

у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказано, що: «оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 1 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЕСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин того, що укладений ним з ОСОБА_1 кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально та відповідно міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи, що укладений відповідачем та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, суд дійшов висновку про існування правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недодержанням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах:

від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19),

від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18),

від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19).

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 1 жовтня 2024 року.

Вирішуючи питання щодо відшкодування ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року

у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року

у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертійшостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивач надала:

договір про надання правової допомоги № 2309/2 від 23 вересня 2024 року, укладеним адвокатом Ільїним О. М. та ОСОБА_1 ;

ордер про надання правничої допомоги серії АЕ 1320599 від 26 вересня 2024 року.

акт приймання-передачі виконаних робіт від 3 жовтня 2024 року, підписаним адвокатом Ільїним О. М. та ОСОБА_1 ;

платіжну інструкцію № 0.0..1 від 26 вересня 2024 року, згідно з якою

ОСОБА_1 сплатила адвокату Ільїну О. М. 6 000 грн.

Заперечуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітова О. О. вказувала, що розмір витрат є неспівмірним реальній ринковій вартості подібних послуг. Крім того, зазначила про ненадання ОСОБА_1 детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом із зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт та розрахунком вартості кожного виду робіт.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що зазначені в акті приймання-передачі виконаних робіт від 3 жовтня 2024 року послуги та їх розмір відповідають критеріям реальності наданих адвокатських послуг і розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи та її складності, необхідності певних процесуальних дій сторони, а саме, за вказаним актом адвокат Ільїн О. М. надав позивачу такі послуги:

проведення консультації клієнта 1 год 30хв;

збір та аналіз відомостей і доказів 3 год 30 хв;

складення позовної заяви та направлення її до суду 8 год.

У вказаному акті зазначено, що вартість послуг за договором про надання правової допомоги є фіксованою і згідно з пунктом 2.2.4 договору складає 6 000 грн.

Понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомог підтверджується платіжною інструкцію № 0.0..1 від 26 вересня 2024 року, за якою позивач сплатила на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_2 на виконання умов договору про надання правової допомоги № 2309/2 від 23 вересня 2024 року грошові кошти у розмірі 6 000 грн.

Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Ільїним О. М. послуг, їх дійсність та необхідність, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати у сумі 6 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідності вчинення певних процесуальних дій.

Посилання представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітової О.О. є безпідставними і не вказують про невідовідність розміру понесених Дяденко Л. В. витрат на професійну правничу допомогу критерію співмірності.

Разом з тим, доводи заяви представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітової О.О. про те, що ОСОБА_1 не надала детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом із зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт та розрахунком вартості кожного виду робіт спростовуються змістом акта приймання-передачі виконаних робіт від 3 жовтня 2024 року, підписаного адвокатом Ільїним О.М. та ОСОБА_1 .

Враховуючи, що відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу

в розмірі 6 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 1 червня 2021 року приватним нотаріусом Бригідою Володимиром Олександровичем за № 3247, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості у розмірі 19 720 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот двадцять гривень) і плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 350 грн (триста п`ятдесят гривень), а всього 20 070 грн (двадцять тисяч сімдесят гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 605,60 грн (шістсот п`ять гривень) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову, та 6 000 грн (шість тисяч гривень) у відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а всього 6 605,60 грн (шість тисяч шістсот п`ять гривень).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (місцезнаходження: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович (місцезнаходження: 04025, місир Київ, провулок Глибочицька, 40-у, прим. 502, офіс 1).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович (місцезнаходження: 02068, місто Київ. проспект Григоренка, 15, прим. 3).

Повне рішення суду складено 23 січня 2025 року.

Суддя Марина СМИК