УХВАЛА

16 січня 2025 року

м. Київ

справа № 953/4839/24

провадження № 61-407ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 11 листопада 2024 року у справі за заявою приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

Судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (далі - ПАТ «Харківенергозбут») суму заборгованості за період з 30 листопада 2021 року по 30 квітня 2024 року за електричну енергію у розмірі 11 288,52 грн, яка утворилась за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Харківенергозбут» суму судового збору

в розмірі 302,80 грн та суми за отримання інформаційної довідки з ЄДДР у розмірі 89,62 грн.

16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою про скасування судового наказу, виданого 04 червня 2024 року Київським районним судом м. Харкова у вказаній справі.

Одночасно просила суд звільнити її від сплати судового збору за перебування її

у якості потерпілої у кримінальному провадженні №0000700

від 14 травня 2024 року за статтею 356 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року заяву

ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявникові без розгляду

з підстав, визначених частиною шостою статті 170 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

У змісті апеляційної скарги ОСОБА_1 порушила питання про звільнення її від сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, яке мотивовано тим, що заявник апеляційної скарги є потерпілою в кримінальному провадженні та є малозабезпеченою особою, на підтвердження чого надала суду довідку з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

від 12 серпня 2024 року, з якої вбачається, що вона отримує пенсію, розмір якої за період з січня 2023 року по грудень 2023 року становить 36 067,24 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року залишено без руху.

Запропоновано заявникові зазначити в апеляційній скарзі, у чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення та сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн або надати докази, що підтверджують наявність підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору відповідно до закону.

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з уточненою апеляційною скаргою, водночас не надала докази на підтвердження сплати судового збору або докази на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав невиконання вимог ухвали Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати заявником судового збору за апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

06 січня 2025 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року, у змісті якої просить оскаржувані судові рішення скасувати.

1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду із пропуском строку на касаційне оскарження, проте у клопотанні, викладеному у змісті касаційної скарги, заявник просить цей строк поновити, посилаючись на те, що останній пропущено з поважних причин, оскільки копію ухвали Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року заявник отримала лише 06 грудня 2024 року, на підтвердження чого надає докази.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені заявником обставини, та надані на їх підтвердження докази, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.

Щодо оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 17 липня

2024 року

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30,

32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову

у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову

в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Враховуючи викладене, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року не підлягає касаційному оскарженню, оскільки не була предметом апеляційного перегляду по суті, на предмет законності та обґрунтованості не перевірялося, а тому згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України та пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова

від 17 липня 2024 рокунеобхідно відмовити.

Щодо оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 11 листопада

2024 року

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду

від 11 листопада 2024 року мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо необхідності сплати ОСОБА_1 судового збору за апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки, на переконання заявника, суд першої інстанції не тільки незаконно видав судовий наказ

від 04 червня 2024 року, а ще і зобов`язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір.

На переконання заявника, судовий збір має бути стягнутий із винних осіб, які не дають ОСОБА_1 вільно користуватися електролічильником та накручують покази останнього.

Водночас доводи касаційної скарги не свідчать про незаконність ухвали Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу і строку їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з положеннями статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі

№ 0940/2276/18 зробила правовий висновок про те, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Отже, комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року в справі

№ 389/2858/16-а.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору

у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Суд апеляційної інстанції дослідив надані ОСОБА_1 копії документів та навів

в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху відповідні мотиви, з яких не вважав такі докази належними та достатніми для звільнення від сплати судового збору, зокрема звернув увагу заявника, що розмір судового збору за подачу апеляційної скарги становить 605,60 грн, що є значно менше 5 відсотків розміру доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік (2023 рік).

Крім того зазначив про відсутність інших підстав для звільнення заявника апеляційної скарги від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, встановивши, що протягом визначеного судом строку вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху виконані не були, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року убачається, що касаційна скарга у зазначеній частині

є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року у справі за заявою приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за електричну енергію, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць