ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 392/206/24

провадження № 22-ц/4809/41/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дуковський О.Л.

судді - Дьомич Л.М., Письменного О.А.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», інтереси якого представляє адвокат Крюкова Марина Володимирівна;

відповідач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Неверчак Євген Борисович.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2024 року ,у складі головуючого судді Кратка Д.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач в обгрунтування позову вказував, що 09 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 5044849 про надання споживчого кредиту.

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 20000,00 грн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 9 грудня 2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 договору.

Вказував, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Проте, відповідач 09 грудня 2021 року свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору його було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

01 грудня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором, було укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу № 01.12/2022-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5044849 у розмірі 60660,00 грн, яка складається з суми кредиту 20000,00 грн, суми процентів за користування кредитом 40660, 00 грн.

Посилався на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат вони становлять 15832,26 грн. Відповідно до розрахунку 3% річних вони становлять 3425,21 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості в розмірі 60660,00 грн, інфляційні втрати 15832,26 грн, 3% річних - 3425,21 грн, а всього 79917,47 грн, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2024 року позов задоволено.

Суд першої інстанції послався на те, що позивачем доведено факт виникнення зобов?язальних правовідносин між сторонами, шляхом укладання договору кредиту, який підписаний відповідачем та який взяв на себе обов?язок виконання умов кредитного договору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, а позов задовольнити частково, стягнувши із відповідача лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн , а також витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн .

Посилається на те, що відповідач з умовами договору споживчого кредиту від 09.11.2021 не був ознайомлений і не підписував договір цифровим підписом.

Проте, в апеляційній скарзі визнає суму заборгованості в розмірі тіла кредиту, а саме 20000,00 грн , а щодо заборгованості за відсотками в сумі 40600,00 грн вказує, що вона не підлягає стягненню, оскільки відсотки були нараховані поза строками договору та в непомірно великому розмірі щодо суми наданих коштів.

Вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків після закінчення строку кредитування не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Посилається, що строк виконання зобов?язання настав 09.12.2021 і договір не був пролонгованим, а тому вимога позивача в частині стягнення несплачених відсотків є безпідставною.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Вказував, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору здійснювалося в межах строку користування кредитом , враховуючі вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 917,47 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 листопада 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 5044849 про надання споживчого кредиту, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Згідно п.п. 1.3., 1.4 вказаного договору сума кредиту складає 20000,00 грн., строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.

09 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Відповідно до картки обліку договору ( розрахунку заборгованості) за кредитним договором № 5044849 від 09 листопада 2021 року , заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2022 року становить 60660,00 грн, яка складається з : 20000 грн основний борг, 40660,00 грн проценти.

Згідно умов кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

01 грудня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено договір факторингу № 01.12/22-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

За ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором А500621 (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію») та ТОВ «Авентус Україна» в порядку встановленому п. 3.1. Договору про споживчий кредит надало відповідачу кредит в сумі 20 000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір кредиту був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Встановлено, що умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування , а тому проценти за користування кредитом підлягали нарахуванню у продовжені договором строки .

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того суд першої інстанції правильно стягнув витрати на правничу допомогу понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, врахувавши заперечення відповідача та дотримавшись норм процесуального права

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн , надавши договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022, звіт про надання правової допомоги від 04.06.2024.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі меншому ніж заявленому представником відповідача, з урахуванням складності справи та критерію розумності.

Керуючись ст.ст. 367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 4000,00 грн .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний