ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1377/25 Справа № 206/3919/24 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року у справі за позовом Товаристваз обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.11.2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 745269, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» надало відповідачу кредит в сумі 50 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Зазначає, що ТОВ «Слон кредит» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору. В свою чергу, відповідач належним чином не виконував узяті на себе зобов`язання.

28 серпня 2023 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Слон кредит» укладено Договір факторингу № 2808-23, відповідно до якого, ТОВ «Слон кредит» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за Кредитним договором № 745269 від 05.11.2021 року.

Згідно Договору факторингу сума боргу відповідача перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 57376,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 35400,71 грн. та заборгованість за відсотками 21975,70 грн.

Вказує, що відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості.

У зв`язку з вище наведеним, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 745269 від 05.11.2021 року у розмірі 57376,41 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір - 2 422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 745269 від 05.11.2021 року в розмірі 57376,41 грн., витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 05.11.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №745269 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п. 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 50 000,00 грн. Тип кредиту кредит.

Пунктом 1.4 договору визначено, що строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 05.11.2022 (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.

Згідно п. 1.5. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:

- за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних);

- за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних .

Відповідно до п. 1.8 договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 85720,85 грн.

Пунктом 2.1 сторони погодили, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 40 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 10 000,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1. договору (п. 2.4 договору).

На виконання вказаної умови позивач надав суду лист від iPay.ua сервіс онлайн платежів № 2646_43 від 27-09-2023, в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 30.09.2019 року, було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта: 05-11-2021 16:43:07 на суму 40000,00 грн., маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 118166350, призначення платежу: зарахування 40000 грн. на НОМЕР_2 (а.с. 32.

Згідно п. 4.1. договору ТОВ «Слон Кредит» має право, зокрема, укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

28 серпня 2023 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу № 2808-23, у відповідності умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором №745269 від 05.11.2021 року, укладеними між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до витягу з додатку, до Договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року за ОСОБА_1 значиться заборгованість за Кредитним договором № 745269 від 05.11.2021 року у розмірі 57376,41 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 35400,71 грн. та заборгованість за відсотками 21975,70 грн. (а.с.12).

Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів.

Підписуючи цей договір, споживач стверджує, що, зокрема, перед укладанням цього договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті (п. 9.8 дгоовру).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 745269 від 05.11.2021 року, станом на 28 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 57376,41грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 44250,37 грн. та заборгованість за відсотками 13126,04 грн. (а.с.33).

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 15 ЦК України, частина першастатті 16 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Розділ 10 договору «Реквізити та підписи сторін» містить підпис клієнта та його персональні дані, також зазначено, що договір «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е988, 05.11.2021 16:33:21»(а.с.26 зворот).

Також, 05.11.2021 позичальником були підписані електронним підписом (одноразовим ідентифікаторам) Графік платежів, наведений у Додатку № 1 до даного договору, яким визначена дата повернення кредиту та нарахованих до сплати процентів та Паспорт споживчого кредиту.

ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме переказало кошти на платіжну картку клієнта, що підтверджується листом з сервісу онлайн платежів iPay.ua відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта .

За вказаних обставин, колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» Договору № 745269 про надання споживчого кредиту від 05.11.2021 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно із абз.11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься й у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88.

У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно із пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вказане, матеріали справи містять достатньо доказів: договір про надання споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, первинні фінансові документи (лист № 2646_43 від 27.09.2023 про зарахування коштів на платіжну картку позичальника, розрахунок заборгованості за кредитом , Договір факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року з додатками, Акт приймання-предачі реєстру прав вимог за Договором факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості та не спростування його відповідачем.

Колегія суддів враховує, що відповідач має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження/ненадходження кредитних коштів, так і стану виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості, провести власні контррозрахунки.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Отже, в даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та розміру заборгованості, а відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції, неправильного розуміння відповідачем вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості за кредитним договором, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власній суб`єктивній позиції відповідача без правового обгрунтування.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: