РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/6417/24

Провадження № 22-ц/4815/90/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зражевського Олега Валентиновича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року у складі судді Панас О. В., постановлене в м. Рівне, повний текст рішення складено 23 вересня 2024 року, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що між ТОВ «Авентус Україна», (ідентифікаційний код юридичної особи 41078230, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК№870 видане 28.02.2017 року Нацкомфінпослуг) та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено кредитний договір №3828959 від 16.03.2021 року в електронній формі. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, надісланим на номер мобільного телефону Позичальника. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику перераховано грошові кошти в якості кредиту у сумі 20000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Двостороннім правочином (пункт 1.5.) встановлено плату в розмірі 1,9 % (стандартна процентна ставка) за один день користування кредитними коштами. Строк повернення кредиту згідно Кредитного договору (з урахуванням усіх змін та доповнень до договору) завершився 15.05.2021. 03 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» укладено договір факторингу № 03/11/2021, за яким ТОВ «ФК «К9» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №В0000277 видане 02.07.2021 року Національним банком України), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості Відповідача станом на дату укладання Договору факторингу за Кредитним договором № 3828959 склала 65600 грн, з яких: 20000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 45600 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02 квітня 2024 р. складає 65600 грн., з яких: 20000 грн. заборгованість за кредитом; 45600 грн. заборгованість по процентам (розрахунок заборгованості додається до позовної заяви). Позивач направив відповідачу письмову вимогу (повідомлення) від 27 грудня 2023 року за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Просило суд стягнути з відповідача на свою заборгованість за кредитним договором в сумі 65 600, 00 грн. та судові витрати в сумі 2430,00 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» заборгованість за кредитним договором 51 400,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 430,00 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Часткове задоволення позовних вимог зумовлене положеннями ст. 1048 ЦК України передбачає право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто в даному випадку до 15.05.2021 року і становить 31 400 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Зражевський Олег Валентинович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що наданими в розпорядження суду в якості додатків до позовної заяви документами не доведено належними доказами право ТОВ «Фінансова компанія «К9» права вимоги в порядку відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 , а також не долучені докази переказу Сиротинському В.П. відповідних коштів, твердженням про неповернення яких первісному кредитору обумовлені відповідні вимоги. Стверджує, що факт переказу коштів відповідачу ОСОБА_1 не був доведений жодним належним та допустимими доказом в справі, хоча суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про достатність доказів щодо видачі кредиту (переказу коштів відповідачу ОСОБА_1 ) та відступлення прав вимоги від первісного до нового кредитора. Вказує, що долучений так званий розрахунок заборгованості не базується на умовах договору, а зазначена в ньому сума так званої заборгованості суперечить умовам договору надання споживчого кредиту. Наголошує, що всупереч твердженню позивача, з яким суд погодився в змісті оскаржуваного рішення, відповідач ОСОБА_1 не отримував ніякої письмової вимоги (Повідомлення) від 27 грудня 2023 року за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено кредитний договір №3828959 від 16.03.2021 року в електронній формі.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, надісланим на номер мобільного телефону Позичальника.

Невід`ємною частиною Кредитного договору є публічна пропозиція (оферта) Позикодавця, а саме Правила надання коштів у позику, в том числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які було розміщено на сайті товариства.

Відповідачем надано згоду на використання, при укладенні Кредитного договору, одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису.

Підписуючи Кредитний договір позичальник підтвердив, що самостійно перед укладенням договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на сайті товариства, проектом договору та погоджується з ними.

На підставі зазначеного Кредитного договору Позичальнику перераховано грошові кошти в якості кредиту у сумі 20 000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності.

Пунктом 1.5. встановлено плату в розмірі 1,9 % (стандартна процентна ставка) за один день користування кредитними коштами.

Строк повернення кредиту згідно Кредитного договору (з урахуванням усіх змін та доповнень до договору) завершився 15 травня 2021 року.

Окрім цього, 03 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» укладено договір факторингу № 03/11/2021, за яким ТОВ «ФК «К9» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №В0000277 видане 02.07.2021 року Національним банком України), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

На дату укладання Договору факторингу за Кредитним договором № 3828959 Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості Відповідача станом склала 65 600 грн, з яких: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 45 600 грн. сума заборгованості за відсотками.

ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «К9» за своїми правовими статусами відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а тому мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02 квітня 2024 року склала 65 600 грн., з яких: 20000 грн. заборгованість за кредитом; 45600 грн. заборгованість по процентам.

Встановлено, що позивач направив відповідачу письмову вимогу (Повідомлення) від 27 грудня 2023 року за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Можливість укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 та ін.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

Не заперечуючи самого факту укладення договору, відповідач у апеляційній скарзі стверджує про відсутність доказів переказу йому коштів позивачем. Такі твердження суперечать обставинам та матеріалам справи.

Так, у відповідності до ст. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитодавець не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами здійснюється Посередниками на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників. Кредитодавець не здійснює перерахування кредитних коштів Позичальникам зі своїх рахунків. На підтвердження перерахування кредитних коштів Позичальникам та зарахування платежів Позичальників за Кредитними договорами відповідні Посередники надають Кредитодавець довідки (довідки з платіжних систем). Перерахування кредитних коштів за Кредитними договорами Кредитодавця відповідними посередниками відповідає положенням ст. 6 та ст. 9 Закону України «Про електронну комерцію», а вищевказані докази перерахування кредитних коштів є належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронну комерцію», учасниками відносин у сфері електронної комерції є суб`єкти електронної комерції, постачальники послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, органи державної влади та органи місцевого самоврядування в частині виконання ними функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до п. 2.1. Положення, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зазначені вище вимоги до первинних документів є обов`язковими.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2021 року відповідач здійснив часткове погашення заборгованості у сумі 5700 грн.

Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Крім того, в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також, відповідно до пункту 6.38. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 по справі № 227/3760/19-ц, в якому було визначено, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним.

Верховний суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зробив висновок про те, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного у справі №390/34/17 про застосування норми права зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Матеріали справи містять долучений до позовної заяви детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, котрий ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи.

У відповідності до Постанови Верховного Суду від 11.07.2018 р. по справі № 753/7883/15 доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Заперечення, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності належних доказів відступлення права вимоги від первісного кредитора до позивача, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать матеріалам справи.

Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України).

Як зазначалося вище, 03 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9» укладено договір факторингу № 03/11/2021, за яким ТОВ «ФК «К9», отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

Витяг з Реєстру боржників до договору Факторингу № 03/11/2021 від 03 листопада 2021, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «К9» із зазначенням даних відповідача, номеру договору, суми заборгованості.

Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання Договору факторингу за Кредитним договором № 3828959 склала 65 600 грн., з яких: 20000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 45600 грн. сума заборгованості за відсотками.

Таким чином, за умовами кредитного договору № 3828959 від 16.03.2021 року позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі до 15.05.2021 року, а відтак, позивач, відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 15.05.2021 року включно.

Зважаючи на те, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором № 3828959 від 16.03.2021 року проценти, сума процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором у межах погодженого сторонами строку кредитування (до 15.05.2021 року) становить 31400 грн., а загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 3828959 від 16.03.2021 року 51 400,00 грн., яка складається з 20 000,00 грн. заборгованості за сумою кредиту та 31400,00 грн. процентів за період кредитування.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «К9» заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № 3828959 від 16.03.2021 року у розмірі 51 400,00 грн..

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зражевського Олега Валентиновича без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Боймиструк С. В.