РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 568/1583/24

Провадження № 22-ц/4815/232/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство "Комунальник" Радивилівської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комунальник" Радивилівської міської ради на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року (ухвалене у складі судді Сільман А.О.) у справі за позовом Комунального підприємства "Комунальник" Радивилівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року КП "Комунальник" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає КП "Комунальник".

Позивачем надано відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, проте відповідач оплати за надані послуги не здійснив, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 31.08.2012 року по 31.07.2024 р..

Просив стягнути борг за надані комунальні послуги в сумі 23320,26 грн.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року позов КП "Комунальник" Радивилівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Комунальник" Радивилівської міської ради заборгованість за послуги утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 2609,25 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, оскільки квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки кожному, тому кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні.

Відповідач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , тому він має сплачувати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території відповідно до своєї частки власності, в той час як інших співвласників квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також повинні нести тягар утримання та обслуговування спільного часткового майна, не залучено до участі у справі в якості співвідповідачів.

Також ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності.

КП "Комунальник" не наведено доводів та не надано доказів на підтвердження наявності істотних перешкод чи труднощів, зумовлених карантином, які унеможливили вчасне вчинення процесуальної дії щодо подання позовної заяви.

Згідно штемпеля вхідної кореспонденції вх. №4303/24 від 25.09.2024 р. позивач звернувся з позовом до суду 25.09.2024 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України трирічного строку позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5164,17 грн. (пропорційно до розміру часток кожного співласника у спільному майні), яка виникла за період з вересня 2011 р. по 31.08.2021 р., а відтак, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, яка виникла за період з вересня 2011 р. по 31.08.2021 р., слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості пропорційно до розміру часток кожного співвласника у спільному майні в сумі 2609,25 грн., яка виникла з 30.09.2021 р. по 31.07.2024 р.

Не погоджуючись із даним рішенням суду КП "Комунальник" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на об`єктивному, повному та всебічному розгляді справи.

Щодо визначення частки ОСОБА_1 у спільній частковій власності апелянту не було відомо та невідомо досі.

Підтвердженням визначення спільної часткової власності може бути інформація № 771 від 18.10.2024 року КП "Радивилівське БТІ", засвідчена належним чином, копію якої ОСОБА_1 позивачеві не надав.

Відповідачем не було надано копій документів про право власності на житло.

Заперечуючи обов`язок сплачувати за надані комунальні послуги, відповідач не спростував факт споживання таких послуг та не заперечує, що є співвласником нерухомого майна.

Безпідставними є неврахування судом того, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та на період введення воєнного стану в Україні перебіг позовної давності продовжується на строк дії такого карантину та зупиняється на строк дії такого стану.

Не враховано, що співвласник квартири (будинку) повинен сплачувати витрати на утримання квартири (будинку), навіть якщо відсутні договірні відносини щодо розподілу цих витрат та співвласник не користувався відповідними послугами.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

18 грудня 2024 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що апелянту було відомо про момент визначення спільної часткової власності на майно, оскільки він подавав до суду першої інстанції докази, в яких зазначена така інформація.

З 2012 року по 2021 рік позивач не вчиняв жодних дій для стягнення заборгованості за нібито надані послуги, отже, з урахуванням ст. 257 ЦК України, він невправі звертатися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з 31.08.2012 року по 31.07.2021 року.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У відповіді на відзив КП "Комунальник" Радивилівської міської ради зазначає, що наполягає на стягнення боргу із відповідача в повному обсязі за фактично надані послуги, споживання яких відповідачем, в ході розгляду справи, не спростовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області № 13 від 21.02.2017 р. затверджено перелік і періодичність надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Радивилів.

Рішенням Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області № 14 від 21.02.2017 р. встановлено, зокрема, тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП "Комунальник" Радивилівської міської ради (а.с. 16).

Додатком №1 до рішення визначено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП "Комунальник" Радивилівської міської ради, зокрема, за адресою житлового будинку по АДРЕСА_2 , площею 508,8 кв.м.: прибирання прибудинкової території 0,05 грн. за кв.м., обслуговування димових та вентиляційних каналів 0,16 грн. за кв.м., внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання - 0,52 грн. за кв.м., технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання 0,52 грн. за кв.м., поточний ремонт 3,72 грн. кв.м. Разом тариф за послуги становить 4,97 грн. за кв. м.

Із дефектного акту та локального кошторису № 2-1-1 вбачається, що позивачем у 2016 р. проведено поточний ремонт житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період вересень 2011 р. по серпень 2024 р. заборгованість відповідача за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій станом на 31.07.2024 р. становить 23320,26 грн. (а.с. 20-21).

Довідкою про виконані роботи № 1290 від 23.10.2024 року стверджується, що позивачем в будинку по АДРЕСА_2 працівниками КП "Комунальник" за останні роки виконано наступні роботи: скошування трави на прибудинковій території, перевірка димовентканалів, перевірка електрощитової та електропроводів, розібрано та вивезено аварійний сарайчик за допомогою трактора, проведено ремонт стін біля вхідних дверей в під`їзді.

Із долученого до матеріалів справи свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1996 р. встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 31).

Відповідно до інформації КП "Радивилівське бюро технічної інвентаризації" від 18.10.2024 р., об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки кожному ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 30).

Згідно інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку/квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 до складу зареєстрованих осіб входять ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 32).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Якщо квартира належить на праві приватної власності декільком особам, то позов про стягнення заборгованості має бути пред`явлений до всіх співвласників квартири.

При цьому, в разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 не оплатив надані комунальні послуги, пропорційно до розміру часток кожного співвласника у спільному майні, в сумі 7773,42 грн., у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з серпня 2012 року по 31.07.2024 року.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду щодо застосування строків позовної давності, а відтак і з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, яка виникла за період з серпня 2012 року по 31.08.2021 року, у зв`язку із пропуском строку позовної давності та відсутністю доводів і доказів на підтвердження наявних істотних перешкод чи труднощів, зумовлених карантином, які унеможливили вчасне вчинення процесуальної дії щодо подання позовної заяви.

Постановою ВС/КЦС від 18.01.2022 року у справі № 370/522/16-ц визначено, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Також, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги в розмірі 2609,25 грн. за спірний період, проте в межах визначеної статтею 257 ЦК України загальної позовної давності, тобто за період з 30.09.2021 року по 31.07.2024 року .

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комунальник" Радивилівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.