Справа №473/3519/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/210/25
Постанова

Іменем України

27 січня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2024 року, постановлену суддею Лузан Л.В., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі №473/3519/23 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту, витребування майна з незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

11 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Сетам», приватного виконавця Шевченко Т.С., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту, витребування майна з незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 існує спір щодо поділу майна набутого за час шлюбу, зокрема, нежитлової будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0266 га за цією ж адресою.

Позивачка зазначала, що не була обізнана про отримання чоловіком позики, не давала згоди на її отримання в інтересах сім`ї та не дозволяла розпоряджатися спільним майном, набутим у шлюбі.

При здійсненні виконавчого провадження приватний виконавець Шевченко Т.С. не з`ясувала сімейний стан боржника та не пересвідчилася в тому, кому належить майно, яке відчужується. Внаслідок цього спільне майно подружжя було відчужено на публічних торгах без згоди позивачки, що порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження цим майном.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області в складі судді Ротар М.М. від 14 липня 2023 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

15 травня 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про поділ майна подружжя, визнання права власності, скасування арешту майна.

В подальшому позивачка звернулась з заявою про зміну предмету позову в якій просила визнати за нею право власності на частку нежитлової будівлі, магазину з підвалом розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою; комплексу будівель розташованих по АДРЕСА_2 , та земельної ділянки за вказаною адресою; нежитлової будівлі, складське приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Визнати недійсними та скасувати результати електронних торгів із реалізації вказаного нерухомого майна; акт про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу, складений приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. в межах виконавчого провадження НОМЕР_2; звільнити майно з-під арешту.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року обидва позови ОСОБА_2 обєднані в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєний № 473/3519/23.

26 липня 2024 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просила визнати недійсними: договір дарування автомобіля марки Chery, реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений 12 квітня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; договір дарування квартири АДРЕСА_5 , укладений 28 липня 2018 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що у 2018 році, після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 , останній відчужив вказане майно на користь своєї дружини ОСОБА_2 та доньки, уклавши з останніми договори дарування.

Зазначала, що ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні, вчинив недійсні договори дарування майна на користь своїх близьких родичів, на яке б могло бути накладено стягнення, чим порушив її права, як кредитора.

Вказувала, що поділ майна подружжя, яке просила поділити ОСОБА_2 у своєму позові, повинно здійснюватися із урахуванням й незаконно відчуженого ОСОБА_3 майна.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто останній на підставі ч.3 ст. 194 ЦПК України.

Повертаючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстави та предмет позову за первісним позовом та за зустрічним позовом є різними, позови не взаємопов`язані між собою, ґрунтуються на різних фактичних та правових підставах, вимоги за зустрічним і первісним позовами не є однорідними, наслідки розгляду первісного позову не впливають на наслідки зустрічного позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції щодо недоцільності спільного розгляду первинного позову разом із зустрічним.

Представник ОСОБА_1 зауважує, що не можна здійснювати поділ майна подружжя без врахування незаконно відчуженого ОСОБА_3 як боржником майна на підставі недійсних договорів дарування, так як це порушує права кредитора ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Наголошує, що предмет позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом пов`язані між собою в частині поділу спільного майна подружжя.

Посилається на порушення своїх прав, як стягувача у виконавчому провадженні, а також на те, що відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції позбавив її права на судовий захист прав та у доступі до правосуддя, оскільки окремий розгляд позовних вимог ОСОБА_1 призведе до очевидного затягування судового розгляду справи, а у подальшому, ініціювання з боку ОСОБА_2 нового процесу про поділ цього майна.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним та доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

За змістом даної норми умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

У п. 21 постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Як видно із матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_2 з первісним позовом є те, що в межах виконавчого провадження відбулися прилюдні торги з реалізації нежитлових будівель та земельної ділянки. Вказане майно, як вважає ОСОБА_2 , є спільним майном подружжя і згоди на його продаж остання не надавала, отже доведенню підлягають обставини законності проведення прилюдних торгів під час продажу майна та його поділ.

Разом з цим, підставою звернення ОСОБА_1 із зустрічним позовом є укладення ОСОБА_3 договорів дарування транспортного засобу та квартири на користь членів своєї сім`ї з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями, тому доведенню підлягають обставини добросовісності дій ОСОБА_3 під час укладення договору дарування.

Тобто, зустрічні вимоги виникають з правовідносин, які не є подібними до правовідносин за первісним позовом, оскільки стосуються різних прав та обов`язків.

Суд вірно зазначив, що правові підстави, предмет та обставини позову ОСОБА_2 до ДП «Сетам», приватного виконавця Шевченко Т.С., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, звільнення майна з-під арешту та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, різняться між собою, а правовідносини регулюються різними нормами матеріального права.

Із змісту первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 видно, що до обох позовів долучені різні докази, зокрема, до первісного позову додано довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості, копії актів прилюдних торгів (договорів купівлі - продажу) нежитлових будівель, копія державного акту на право власності на земельну ділянку, копії витягів про реєстрацію права власності майна, що є предметом спору за позовом ОСОБА_2 .

За зустрічними позовними вимогами - лише копії зустрічної позовної заяви.

Відтак, первісний та зустрічні позовні вимоги не обґрунтовані одними доказами, позови мають різні предмети доказування і є самостійними, тому їх спільний розгляд не є доцільним та не буде сприяти оперативному і правильному вирішенню спору.

Проаналізувавши наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що поділ майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід проводити з урахуванням незаконно відчуженого останнім майна, зазначеного у первісному позові, є помилковими. Обсяг спільного сумісного майна, яке може бути поділено між подружжям в судовому порядку, визначає один із подружжя. Перелік майна, зазначений у зустрічній позовній заяві, поділу у первісному позові не заявлявся.

Отже, задоволення первісного позову не може повністю або частково виключити задоволення зустрічного позову, а об`єднання позовів між собою не дасть можливість досягти процесуальної економії та ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки в цілому зводяться до незгоди апелянта з прийнятим судом рішенням та суб`єктивного тлумачення обставин, встановлених судом першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 27.01.2025 р.