ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/61/25 Справа № 183/2139/21 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 правонаступником якої є ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 правонаступником якої є ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (суддя першої інстанції Сорока О.В.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_4 , в якому просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення до квартири.

30 серпня 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено.

Із вказаним рішенням суду в частині відмови первісного позову не погодилась ОСОБА_2 , та через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без з`ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що факт перешкоджання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні спірною квартирою підтверджений у судовому засіданні як представником відповідачки ОСОБА_6 так і свідками по справі, ОСОБА_5 (донька відповідачки) та ОСОБА_7 .

Наголошує, на тому що на даний час позивачка не має постійного місця проживання та вимущена постійно переходити від одних знайомих до інших.

ОСОБА_1 просив рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року частині відмови первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. яким позов ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення задовольнити в повному обсязію

Від представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що позивачка та її неповнолітня дитина не мають законного права користуватися та проживати у житловому приміщенні, так як воно не належить їй на праві особистої власності та у якому вона навіть не зареєстрована,

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

ОСОБА_6 просила рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Від служби у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні просили вирішити справу на розсуд суду.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , у відповідності до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 09.04.2002 року, виданого Знаменівською сільською радою, являється власником квартири за АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Зазначена квартира передана ОСОБА_4 у власність в рахунок майнового паю, про що свідчить відповідний наказ ТОВ «Агрофірми «Рассвет» від 13.11.2001 року (а.с. 38).

Квартира за АДРЕСА_1 , складається з чотирьох кімнат загальною площею 84,9 кв.м., про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов (а.с. 40).

В квартирі зареєстрованими значаться: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , фактично проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про що свідчить довідка, видана Знаменівським старостинським округом Піщанської сільської ради Новомосковського району (а.с. 39).

Судом встановлено, не спростовано сторонами, що ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , з липня 2014 року.

Позивач наполягає на тому, що була примусово виселена із житла за місцем своєї реєстрації, відповідач ці обставини спростовує.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_4 чинить перешкоди позивачці та її сину у користуванні спірною квартирою.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

У силу частини першої статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі№ 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Тлумачення статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочності власника як користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

По своїй суті позов про вселення є різновидом негаторного позову, і тому коли в особи відсутнє право власності чи речове право на чужу річ, такий позов задоволений бути не може.

Тлумачення статті 109 ЖК України свідчить, що ця норма установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, проте не регулює ситуацію, за якої позов про вселення подає колишній власник житла та/або члени його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №750/256/19 та від 21 липня2021 року у справі № 753/22506/17 (провадження № 61-18126св20).

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - зупинено до залучення правонаступників ОСОБА_4 .

Дніпровським апеляційний судом у Першої Дніпровської державної нотаріальної контори було витребувано витяг (Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Витяг (Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наданої відповіді вбачається, що приватним нотаріусом Бака О.В. 26.06.2023 року було заведено спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 70842850, номер у нотаріуса 94/2023).

Також вбачається, що 03.06.2014 року ОСОБА_4 склала заповіт (номер у спадковому реєстрі 56181110), місце зберігання: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року було поновлено апеляційне провадження та було витребувано у приватного нотаріуса Бака Оксани Василівни копію спадкової справи заведену після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (номеру спадковому реєстрі 70842820, номер у нотаріуса 94/2023, дата заведення 26.06.2023 року) та у Знаменівської сільської ради Новомосковського району с. Знаменівка, копію заповіту (номер у спадковому реєстрі 56181110) складений ОСОБА_4 , дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року залучено до участі у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням правонаступника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Положеннями статті 1216Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності Серія ААВ № 016 від 09.04.2022 року належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.62-63), відомості про те, що позивачки належить житло на праві власності відсутні.

Судом першої інстанції враховано, що позивачка, звертаючись до суду з позовом, не надала жодних доказів у здійсненні законного права на користування житловим приміщенням та перешкод у доступі до квартири.

Крім того як було встановлено судом першої інстанції та незаперечується учасниками справи, що позивачка за власним бажанням з липня 2014 року не проживає та забрала всі особисті речі.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не приймає до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотримання всіх норм права, судом першої інстанціїпід час розгляду справи було досліджено всі надані докази у справі та надано належну правову оцінку даним правовідносинам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Сидоренка Олега Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач О.В. Халаджи