РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/20608/20

Пров. №2/766/1624/25

15 січня 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, та просили стягнути з відповідача в порядку ст. 1187, 1193, 1167, 1168, 1166, 1201, 528 ЦК України витрати на користь ОСОБА_2 на встановлення надгробного пам`ятнику в розмірі 20259,40 грн, на користь ОСОБА_1 витрати на поховання 24800,00 грн, моральну шкоду 500000,00 грн. вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. на користь ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказали, що 26.12.2019 р. відповідач вчинив ДТП, внаслідок якого отримав тілесні ушкодження ОСОБА_4 , від яких помер в кареті швидкої допомоги. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 закрито постановою слідчого від 30.09.2020 року. З постанови вбачається, що відповідач керував технічно несправним транспортним засобом в нічний час із значним перевищенням швидкісного режиму, дозволеного в населеному пункті. Цивільна відповідальність відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки застрахована не була. Визначаючи розмір моральної шкоди зазначає, що у померлого залишилася дружина та три дитини, пережили стрес через загибель чоловіка та батька, а відповідач маючи невеликий водійський стаж керував технічно несправним транспортним засобом з суттєвим перевищенням дозволеної швидкості, цинічно себе поводив, не висловлював співчуття, не надав жодної допомоги, його дії були направлені лише на уникнення кримінальної відповідальності.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

26.04.2021 р. від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 перебував у стані середнього ступеню алкогольного сп`яніння, він керував транспортним засобом, в якому гальмівна система до моменту настання ДТП була у працездатному стані. Вважає, що дії потерпілого були умисні, ДТП сталося з його вини та є груба необережність, тому сума відшкодування підлягає зменшенню. Відсутність його вини підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Моральної шкоди зазнав він та його рідні. Крім того, його батьки зустрічалися з родичами загиблого, перший переказ коштів був здійснений у сумі 2000,00 грн. в подальшому з них вимагали «для початку» грошову допомогу 50 тис.грн. Страховка транспортного засобу закінчилася незадовгого до ДТП та він не встиг переоформити.

Ухвалою суду від 18.10.2021 року закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду за суттю.

В судове засідання сторони не прибули про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Матеріли справи містять заяву представника позивачів про розгляд справи за її відсутністю.

Враховуючи наявність відзиву на позов, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджено копією відповідного свідоцтва (арк справи 21), від шлюбу має трьох дітей, на день смерті ОСОБА_4 , який відповідно до свідоцтва (арк. справи 10) про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти від шлюбу набули повноліття (арк справи 22-24 копії свідоцтв про народження), зареєстровані та проживали станом на 14.01.2020 р. разом з матір`ю (арк. справи 25 довідка Балабинської селищної ради № 80).

Відомості щодо родинних зав`язків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 матеріали цивільної справи не містять. Згідно постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_2 визнана потерпілою по справі та ОСОБА_4 є її рідним братом (арк. справи 14-18). Зазначені обставини відповідачем не оспорюються.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від закритої травми органів черевної порожнини (арк справи 12 довідка про причини смерті № 1761 від 28.12.2019 р.).

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2020 року вбачається, що 26.12.2019 р. о 23-45 год. в районі будинку АДРЕСА_1 мав місце наїзд автомобіля Audi A4 KMY KP16 під керуванням ОСОБА_3 , 1993 р.н. та пішохода ОСОБА_4 , 1975 р.н. в результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої допомоги.

Судово-токсикологічною експертизою крові трупа ОСОБА_4 етиловий спирт виявлено в концентрації 2,34 проміле, що зазвичай викликає середню ступень алкогольного сп`яніння. За висновком медико-криміналістичної експертизи потерпілий в момент наїзду стояв або йшов, а напрямок травмуючої сили був ззаду наперед та декілька зліва-направо.

За висновками автотехнічної експертизи гальмівна система автомобіля відповідача перебувала в працездатному стані, рульове управління знаходилося в технічно несправному стані, які виникли задовго до ДТП та могли бути своєчасно усунуті, але забезпечувало можливість водію контролювати рух напрямку автомобіля та здійснювати рух по наміченій території.

Ходова частина автомобіля перебувала в технічно несправному стані, але дозволяло водієві автомобіля в відомою йому ефективністю утримувати автомобіль під час руху у вибраному напрямку і не мала несправностей, які могли б зумовити раптове для водія некероване ведення автомобіля в сторону від обраного напрямку руху.

Інженерно-транспортна експертиза за відомостями з матеріалів справи визначили швидкість руху автомобілю 85-90 км/год. За висновком автотехничної експертизи повинний був діяти у відповідності з п. 12.4. та 12.3 ПДР України та виконуючи в комплексі вимоги вищенаведених пунктів не мав технічної можливості попередити настання ДТП.

Враховуючи встановлені під час досудового розслідування обставини ДТП слідчий дійшов висновку про закриття кримінального провадження за фактом ДТП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (арк. справи 14-18).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Позивачкам було спричинено матеріальну шкоду завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки на поховання, а позиваці ОСОБА_1 додатково моральну шкоду через смерть її чоловіка.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що:

- пункт 4: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі - особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини; З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК), потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду; відсутність складу злочину у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, при цьому постанова слідчого про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК;

- пункт 6: особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку;

- пункт 7: при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Відповідальність водія транспортного засобу Audi A4 KMY KP16 застрахована не була (арк. справи 9).

Матеріали справи не містять, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Відсутність вини водія автомобіля та закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Постанова про закриття кримінального провадження не містить доказу наявності непереборної сили (розуміється надзвичайна подія, шкідливим наслідкам якої не могла запобігти особа, зобов`язана це зробити. До таких подій відносяться стихійні лиха (наприклад, землетруси, повені), суспільні явища (наприклад, війна) під час ДТП. Середньої тяжкості алкогольне сп`яніння потерпілого ОСОБА_4 , що проведена в рамках кримінального провадження, не свідчить про умисел потерпілого, оскільки саме по собі перебування у нетверезому стані не є грубою необережністю.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка ОСОБА_1 є дружиною загиблого, тому моральна шкода заподіяна їй смертю її чоловіка підлягає відшкодуванню.

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_4 є наїзд на нього автомобіля, приймаючи до уваги перебуванням ОСОБА_4 у стані сильного алкогольного сп`яніння, суд вважає, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України та враховує глибину та тривалість моральних страждань позивачки ОСОБА_1 , яких вони зазнала внаслідок передчасної смерті її чоловіка, характер та тривалість немайнових втрат, порушення укладу її життя та соціальних зв`язків, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, та зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Факт загибелі ОСОБА_4 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки ОСОБА_1 , оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено, та матеріалами справи не підтверджено, що їй завдано моральну шкоду у розмірі 500 тис.грн.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, суд вважає, що з урахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачці ОСОБА_1 моральної шкоди буде 200 тис.грн.

Відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою ОСОБА_1 моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення останньої за рахунок відповідача.

Щодо відшкодування ОСОБА_2 витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятнику, то заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню в межах підтвердженння таких виплат сплата аванса за встановлення надгробного пам`ятника 7300,00 грн. (арк справи 32), поминальний обід 12 400,00 грн. (арк. справи 27). При цьому суд не приймає до уваги фіскальний чек з АТБ, оскільки він не містить відомостей, що підтверджує обставини покупки об`єктів для поховання. Специфікація до договору не є доказом оплати встановлення надгробного пам`ятнику в сумі 18294,00 грн. Таким чином позов в частині вимог ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню в сумі 19700,00 грн.

Підтвердженими доказами є вимоги позивачки ОСОБА_1 , пов`язані з похованням, що підтверджені квитанціями сплати ритуальних послуг в загальному розмірі 24000,00 грн. (квитанції від 27.12.2019 р. та 29.12.2019 р. арк. справи 27) та на копання могили для поховання 800,00 грн. (арк. справи 28-29 договір та акт виконаних робіт), а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки згідно Законом України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 44500,00 грн. та моральнрої шкоди в розмірі 200000,00 грн.

Сума судового збору за подання позову майнового характеру у 2020 році складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510,00грн.).

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогами майнового характеру в розмірі 10510,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Велика Палата Верховного Суду, у справі № 910/12876/19, звернула увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо).

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.

Проте, всупереч вищезазначеному, представником позивачок не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: договорів про надання правничої допомги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

На підставі викладеного, ст. 528, 1166, 1167, 1187, 1201 ЦК України, ст. 10, 11, 57-61,79, 80, 84, 88, 208, 212-215, 216, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 19700,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання у розмірі 24800,00 грн., моральну шкоду в розмірі 200 тис. грн, що разом становить 224800,00 грн. (двісті двадцять чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 10510,00 грн. (десять тисяч п`ятсот десять гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус