Ухвала

23 січня 2025 року

м. Київ

справа № 466/13698/23

провадження № 61-986ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Гаталяка Макара Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 402 240,92 грн, з яких: 360 000 грн - основний борг за договором позики від 26 жовтня 2022 року; 16 668,23 грн - 3 % річних та 25 572,69 грн - інфляційні втрати.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 205 413,70 грн.

Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 31 травня 2024 року позов ОСОБА_2 задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 402 240,92 грн, з яких: 360 000 грн - основний боргом за договором позики від 26 жовтня 2022 року; 16 668,23 грн - 3 % річних та 25 572,69 грн - інфляційні втрати. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив за безпідставністю.

Львівський апеляційний суд постановою від 26 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гаталяка М. Я. залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року - без змін.

21 січня 2025 року адвокат Гаталяк М. Я. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і справу передати на новий розгляд до суду другої інстанції.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Предметом первісного позову є вимоги про стягнення боргу за договором позики в розмірі 402 240,92 грн.

Предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення коштів в розмірі 205 413,70 грн.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн)

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Гаталяка Макара Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов