Справа № 372/4011/24
Провадження № 2-199/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

17 січня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судових засідань Куник О.В., представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивачка через свого представника звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути із останнього заборгованість за борговою розпискою у розмірі 381207,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 10.10.2023 року ОСОБА_2 передала у борг, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 385000,00 грн., що еквівалентно, згідно комерційного курсу долару США встановленого АТ КБ «Приватбанк» на дату отримання коштів 10000,00 дол. США, та про що 10.10.2023 року ОСОБА_3 власноруч написав боргову розписку із зобов`язанням повернути вказані кошти в строк до: 10.01.2024 року в еквіваленті 5000,00 дол. США, 10.04.2024 року - в еквіваленті 5000,00 дол. США. У січні 2024 року ОСОБА_3 повернуто 700 дол. США. Після спливу строків повернення грошових коштів, відповідач свої зобов`язання не виконує, та не виходить на зв`язок.

Станом на дату подачі позову сума боргу становить 9300 дол. США., що станом на день подачі позову згідно комерційного курсу долару США встановленого АТ КБ «Приватбанк» становить 381207,00 грн.

Ухвалою від 23.07.2024 року ухвалою відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 11.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач у призначені судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не відомо, заяв та відзиву від відповідача не надійшло.

Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10.10.2023 року ОСОБА_2 передала у борг, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 385000,00 грн., що еквівалентно, згідно комерційного курсу долару США встановленого АТКБ «Приватбанк» на дату отримання коштів 10000,00 дол. США, та про що 10.10.2023 року ОСОБА_3 власноруч написав боргову розписку із зобов`язанням повернути вказані кошти в строк до:

- 10 січня 2024 року у гривні, що еквівалентно 5000 дол. США, згідно комерційного курсу долару США, встановленого на дату повернення;

- 10 квітня 2024 року у гривні, що еквівалентно 5000 дол. США, згідно комерційного курсу долару США, встановленого на дату повернення.

Саме на цих умовах сторони уклали договір позики.

Як зазначено у позовній заяві та підтримано представником у судовому засіданні, у січні 2024 року відповідачем ОСОБА_3 повернуто позивачці частину боргу у розмірі 700 дол. США.

Однак, після спливу строків повернення грошових коштів відповідач ОСОБА_3 залишок коштів не повернув та перестав виходити на зв`язок.

У зв`язку із чим позивачка ОСОБА_2 і звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Станом на день звернення до суду залишок боргу відповідача перед позивачкою складає 381207,00 грн., що еквівалентно, згідно комерційного курсу долару США, встановленого АТ КБ «Приватбанк» - 9300,00 дол. США.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1, 2ст. 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Крім того, за змістом ч. 3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з твердженнями представника позивача, відповідач у повному обсязі не виконав зобов`язання щодо повернення позики.

Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора.

Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

При цьому суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному прав при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершальну дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору , не тільки засвідчує факту такого передання, а є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах встановлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17.

З урахуванням викладеного, зважаючи на вимоги ст.13 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог, тобто на суму 381207,00 гривень, що є еквівалентом неповернутої суми боргу за договором позики в розмірі 9300, доларів США на дату звернення з позовом до суду.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 3812,07 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Щодо стягнення на користь позивачки з відповідачів витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з останніх документально підтверджений розмір понесених витрат на правову допомогу у сумі 11650,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за борговою розпискою в сумі 381207 (триста вісімдесят одна тисяча двісті сім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3812,07 грн (три тисячі вісімсот дванадцять) гривень 07 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 11650 (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду позивачем може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Висоцька Г. В.