Справа № 643/5392/24
Провадження № 2/643/421/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Скотаря А.Ю.,

за участю

секретарів судового засідання Ширіної Я.В., Серікової Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Харкові у режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та 3% річних від простроченої суми та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсними окремих пунктів договорів,-

установив:

24.05.2024 ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 в обґрунтування якого зазначив, що 26.09.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики грошей (далі Договір) відповідно до п. 1 якого остання отримала від позивача в борг 250000 грн, що еквівалентно 10000 доларів США на момент укладення договору. Пунктом 2 Договору сторони передбачили, що ОСОБА_3 має повернути позичену суму в доларах США, тобто 10000 доларів США в строк до 26.03.2021.

Того ж дня між сторонами в забезпечення виконання зобов`язання з повернення боргу укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 (Іпотекодавець) передала ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) в іпотеку земельну ділянку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

18.05.2021 між сторонами укладено договір про зміни до договору позики грошей, за яким сторони домовились змінити строк повернення грошових коштів у розмірі 10000 доларів США до 18.11.2022. Відповідні зміни внесені й до договору іпотеки.

Посилаючись на те, що позичальник до теперішнього часу не повернула грошові кошти позикодавцеві, позивач, враховуючи норми ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 10000 доларів США основну суму боргу; 453,70 доларів США три відсотки річних від простроченої суми, а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 4161,12 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та справу призначено до розгляду на 19.06.2024.

17.06.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про зміни до договору позики грошей в якій ОСОБА_3 , посилаючись на те, що за Договором отримала позику у національній валюті, а саме 250000 грн, а не 10000 доларів США, і в подальшому під тиском ОСОБА_2 уклала з останнім договір про зміни до договору позики грошей, в якому зобов`язалась повернути грошові кошти в сумі 10000 доларів США, просила визнати недійсним договір про зміну до договору позики грошей.

У зв`язку з надходженням до суду зустрічного позову суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 193, ч. 6 ст. 277 ЦПК України, 19.06.2024 постановив ухвалу про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та 3% річних від простроченої суми за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 07.08.2024 в одне провадження об`єднані вимоги за зустрічним ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про зміни до договору позики грошей з вимогами за первісним позовом.

26.08.2024 представником позивача за первісним позовом поданий відзив на зустрічний позов в якому останній, посилаючись на принцип обов`язковості договору, умову Договору, за якою відповідачка зобов`язана повернути позивачеві грошові кошти саме у валюті 10000 доларів США, що не суперечить діючому законодавству, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

У відповіді на відзив на зустрічний позов, яка надійшла до суду 06.09.2024, представник ОСОБА_3 зауважив, що приведені у відзиві представником ОСОБА_2 доводи та посилання на практику Верховного суду стосуються інших, ніж виникли між сторонами, правовідносин, отже відповідна практика Верховного суду не може застосовуватись у цій справі. ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у національній валюті, отже зобов`язання з повернення цих коштів має виконуватись у національній валюті.

Того ж дня, 06.09.2024, представник ОСОБА_3 подав уточнений зустрічний позов, у якому, посилаючись на раніше викладені обставини укладення між сторонами договору позики грошей від 26.09.2019, зазначив, що ОСОБА_3 під час укладення Договору перебувала у тяжких життєвих обставинах, чим скористався ОСОБА_2 , виклавши п. 2 Договору у такій редакції, яка передбачала повернення грошових коштів у іноземній валюті. На це ОСОБА_3 не погоджувалась, не була попереджена про це і була впевнена, що отримавши грошові кошти у національній валюті має повернути їх у тих же розмірах та валюті. В уточненому зустрічному позові представник ОСОБА_3 просить: визнати частково недійсним п. 2 Договору в наступній частині: «в доларах США, а саме 10000 доларів США готівкою»; визнати частково недійсним п. 1 договору про зміну до договору позики грошей від 26.09.2019 в наступній частині: в доларах США, а саме 10000 доларів США готівкою».

Ухвалою від 17.09.2024 уточнена зустрічна позовна заява прийнята до розгляду.

У відзиві на уточнений зустрічний позов, яка надійшла до суду 04.10.2024, представник позивача за первісним позовом, пославшись на обставини, викладені у позові та попередніх відзивах, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою від 25.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначений її розгляд у судовому засіданні на 18.12.2024.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та дав пояснення відповідні обставинам, викладеним у позовній заяві, відзивах на зустрічну позовну заяву.

Відповідачка, думку якої підтримав представник, проти позову заперечувала, зазначивши, що, перебуваючи у тяжких особистих обставинах була вимушена позичити у позивача 250000 грн., які повернула останньому через свого сина до початку повномасштабного вторгнення рф. Ніяких розписок при цьому не складалось, так як все відбувалось на дружніх, довірливих відносинах. Повернути відсотки вона не в змозі. Просила задовольнити зустрічний позов.

Суд, вислухавши представників сторін, відповідачку за первісним позовом, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: 26.09.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений Договір позики грошей (далі Договір) за умовами якого:

п. 1. ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 прийняла у власність суму у розмірі 250000 гривень. Вказана сума еквівалентна 10000 доларів США згідно з курсом НБУ на день укладення договору. Підписання цього договору є підтвердженням факту отримання зазначеної грошової суми позичальником.

п. 2. За згодою сторін зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в доларах США, а саме 10000 доларів США, готівкою в строк до 26.03.2021.

п. 5. В разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку.

п. 6. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

п. 7. Ми, сторони, свідчимо, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення (а.с. 8).

Відповідно до договору про зміну до договору позики грошей, укладеного 18.05.2021, сторони дійшли згоди внести до Договору такі зміни: «п. 2 Договору читати в наступній редакції: за згодою сторін зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в доларах США, а саме 10000 доларів США, готівкою в строк до 18.11.2021».

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).

На підставі наданих доказів судом встановлено, що Договір містить умови отримання позичальником у борг грошей, зобов`язання їх повернення, дату укладення договору, дату повернення коштів, отже між сторонами укладений договір, де сума виконання зобов`язання визначена в іноземній валюті. Враховуючи викладене суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення суми боргу у іноземній валюті доларах США.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем доведено свої позовні вимоги, а відповідачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував факти укладення Договору під впливом тяжких життєвих обставин, під тиском чи погрозами, внесення до Договору додаткових умов, на які позичальник не погоджувалась та не була з ними ознайомлена, повернення грошових коштів позикодавцеві.

За вказаних та описаних вище обставин щодо обґрунтованості первісного позову, зустрічні позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, судом установлено, що вказані відсотки нараховані позивачем за період з 18.11.2022 до 22.05.2024, що є неправильним, оскільки 18.11.2022 останній день надання позики згідно з договором від 26.03.2019 (а.с. 13), отже період прострочення починається з 19.11.2022 і становить 551 день, відтак сума нарахованих відсотків складає 452,55 доларів США.

Отже первісний позов має бути задоволений частково на суму 10452,55 доларів США.

Згідно з квитанцією, що знаходиться у справі, позивачем при поданні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 4161,12 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам (99,99%) та стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1460,70 грн.

Крім того, представником позивача заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу, але до судових дебатів детального розрахунку вказаних витрат та доказів їх здійснення не подано, тому судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу під час ухвалення рішення не розглянуто.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1048-1050 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та 3% річних від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошей від 26.09.2019 у розмірі 10000,00 доларів США, три відсотки річних у розмірі 452,55 доларів США, а всього 10452,55 (десять тисяч чотириста п`ятдесят два долара США 55 центів) доларів США.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок судового збору за подання позовної заяви 4160,70 грн (чотири тисячі сто шістдесят гривень 70 копійок).

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсними окремих пунктів договорів відмовити.

Дані позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Дані відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.01.2025.

Суддя А.Ю. Скотар