справа № 489/516/25
провадження №2/489/1253/25
УХВАЛА

27 січня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву Приватного підприємства «Прем`єра Групп» про забезпечення позову по справі за позовом Приватного підприємства «Прем`єра Групп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

В січні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 783735,84 грн. у рахунок відшкодування збитків, спричинених знищенням напівпричіпа-спеціалізованого, цистерна-Е, марки BURG, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі/рами НОМЕР_2 , 1991 року випуску, червоного кольору; та 802981,17 грн. у рахунок відшкодування збитків, спричинених знищенням вантажного-спеціального сідлового тягача, марка та модель DAF FT, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна 12902 см.куб., номер шасі/рами НОМЕР_4 , 2011 року випуску, білого кольору.

Крім того, в позовній заяві просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на все нерухоме та рухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_1 , у межах суми заявлених позовних вимог та судових витрат. В обґрунтування вимоги зазначено, що відповідач ухиляється від добровільного відшкодування завданих збитків, усі звернення позивача щодо врегулювання спору ігноруються, не зважаючи на отримання поштової кореспонденції. Зокрема, відповідачем проігноровано повідомлення про проведення огляду пошкодженого майна, а також претензію про відшкодування матеріальних збитків. Відсутність зворотного зв`язку відповідача свідчить про його небажання відшкодовувати спричинену шкоду та врегулювати конфлікт мирним способом, в тому числі й проведення переговорів та досягнення консенсусу щодо розміру та форми відшкодування шкоди. У цьому зв`язку позивач має обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від виконання судового рішення, відповідач може здійснити відчуження належного йому майна, у тому числі й 1/2 частки квартири у місті Миколаєві, що у подальшому унеможливить виконання судового рішення, оскільки у відповідача відсутні будь-які інші матеріальні активи, за рахунок яких, хоча б частково, у майбутньому позивач може отримати відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих дій з боку відповідача та виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливості його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому матеріали справи не містять жодних доказів, що можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження належного йому майна, чи доказів вчинення підготовчих дій до його реалізації.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно належить відповідачеві і де воно знаходиться.

Саме з цією метою положеннями частини першоїстатті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, яке майно належить відповідачу, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, позивачем не конкретизовано вимоги заяви про забезпечення позову, не зазначено на яке саме майно відповідача необхідно накласти арешт, а також взагалі не надано жодних доказів на підтвердження наявності у власності відповідача будь-якого майна.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Приватного підприємства «Прем`єра Групп» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Прем`єра Групп» про забезпечення позову по справі за позовом Приватного підприємства «Прем`єра Групп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.01.2025.

Суддя І.В.Коваленко