Справа №461/945/24 Головуючий у 1 інстанції:Романюк В.Ф.
Провадження №22-ц/811/1214/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м.Львова в складі судді Романюка В.Ф. від 20 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів (застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення безпідставно отриманих коштів), -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів (застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення безпідставно отриманих коштів) задоволено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.5 Кредитного договору № А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року та стягнуто із АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 535 грн сплачені в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договорі № А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року та 1 234 грн 01 коп. інфляційних втрат, що разом складають 4 769 грн 01 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Вказане рішення оскаржило АТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі просять рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважають рішення суду незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив про нікчемність п.1.5 Кредитного договору №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року вважаючи, що AT «Ідея Банк» включив у вищевказаний договір умову, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно на підставі ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Вказують, що посилання в рішенні суду на п. 1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД560694.1 від 29.12.2020 року є незрозумілим, оскільки це два абсолютно різні кредитні договори, а зобов`язання, які випливають з них не є тотожними. Вказують, що суд невірно застосував до даних правовідносин ч.2 ст. 215 ЦК України та ч.1.ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім того в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не довів, що власне цей пункт договору є нікчемним в силу Закону України «Про споживче кредитування». Зазначають, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. 17.03.2022 року набрав чинності п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-тиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який згодом був продовжений відповідними Указами. Відтак вважають, що вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені за період, який стосується періоду дії воєнного стану, задоволенню не підлягають.

В судове засідання в зал суду учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст. 1, 11-12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 4, 6, 15, 16, 203, 207, 215-216, 625, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 62, 81, 128, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280, 351-355 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №708/195/19 та 01 квітня 2020 року у справі №483/3343/19, постанову Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №204/8492/21, тазадовольняючи позов, виходив з того, що 29.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту та страхування № А03.00614.007355848. У п. 1.5 Кредитного договору зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті банку. Плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3 855,17 грн, згідно колонки 7.4 Таблиці п. 5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку). Згідно п. 1.6. Кредитного договору, дата повернення кредиту - 29.12.2021 року. Відповідно до п. 1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД-560694.1 від 29.12.2020 року плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на користь АТ «Ідея Банк» кошти по кредитному договору №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року у загальному розмірі 37 275 грн 06 коп. Із наявної в матеріалах справи виписки вбачається, що ОСОБА_1 в період з 29.12.2020 року по 04.11.2021 року сплатив 3 535 грн у якості плати за обслуговування кредитної заборгованості. Суд дійшов до висновку, що в даному випадку положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відтак, з Акціонерного товариства «Ідея Банк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені грошові кошти, згідно Кредитного договору № А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання, то з урахуванням безпідставності користування коштами 3535 грн позивачем надано розрахунок інфляційних втрат, сума яких становить 1 234,01 грн, який здійснено з урахуванням положень ст. 625 ЦК України та п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а тому ці вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягали до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 535 грн 00 коп., які були сплачені в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договорі №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 та 1 234 грн 01 коп. інфляційних втрат, що разом складають 4 769 грн 01 коп.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів (застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення безпідставно отриманих коштів), у якому просив:

застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.5 кредитного договору № А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року;

стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 535 грн. сплачені в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договорі №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року та 1 234 грн. 01 коп. інфляційних втрат, що разом складають 4 769 грн. 01 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між АТ «Ідея Банк», як кредитодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником був укладений договір кредиту та страхування №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року. У п. 1.5 Кредитного договору зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті банку. Плата за обслуговування кредитної заборгованості складала 3 855,17 грн, згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку). Згідно п.1.6. Кредитного договору, дата повернення кредиту - 29.12.2021 року. Відповідно до п.1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД-560694.1 від 29.12.2020 року плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позивач вважає, що умова договору щодо нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою, тому просив суд позов задоволити.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту та страхування №А03.00614.007355848.

У п. 1.5 Кредитного договору зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті банку.

Плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3 855,17 грн, згідно колонки 7.4 Таблиці п. 5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку).

Згідно п. 1.6. Кредитного договору, дата повернення кредиту - 29.12.2021 року.

Відповідно до п. 1.4.2 Генерального кредитного договору №ГКД-560694.1 від 29.12.2020 року плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

ОСОБА_1 сплатив на користь АТ «Ідея Банк» кошти за кредитним договором №А03.00614.007355848 від 29.12.2020 року у загальному розмірі 37 275 грн 06 коп.

Із наявної в матеріалах справи виписки вбачається, що ОСОБА_1 в період з 29.12.2020 року по 04.11.2021 року сплатив 3 535 грн у якості плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Частиною 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитедавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно ч. 4 та 5 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19).

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поряд з тим, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №204/8492/21 провадження №61-10602св22).

Згідно частинами 1 та 2 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням викладеного, слід вказати, що суд першої інстанції правильно вважав, що пунктом 1.5 Кредитного договору встановлена плата за надання інформації щодо кредиту позичальника, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». Так, положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

З виписки в період з 29.12.2020 по 04.11.2021 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив 3 535 грн за обслуговування кредитної заборгованості.

Тому, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що в даному випадку необхідно зобов`язати АТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені грошові кошти згідно кредитного договору №А03.00614.007355848 від 29.12.2020, що були сплачені за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі послуги повинні надаватися банком позичальнику безоплатно.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 18 розділу прикінцевих та перехідних положень ЦК України, період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Так, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат, сума яких становить 1234,01 грн, який здійснено з урахуванням положень ст. 625 ЦК України та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Враховуючи той факт, що відповідач безпідставно користувався коштами позивача в сумі 3535 грн, дані вимоги теж підлягали до задоволення та підставно задоволені судом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в частині звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, стосується виключно позичальника, а не позикодавця (банку).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнувши з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 769 грн 01 коп., з яких 3 535 грн плата за обслуговування кредитної заборгованості, 1234 грн 01 коп. інфляційні втрати.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід вважати безпідставною та залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра