Провадження № 2/750/780/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Косенка О.Д.,

за участі секретаря судового засідання Веремій А.С.,

представника позивача Максак Т.Л., представника відповідача -Державної казначейської служби України Мойсеєнко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач), через представника - адвоката Максак Т.Л., звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач 1) та Державної казначейської служби України (далі - Відповідач 2) про стягнення на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 75 000 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що Чернігівським окружним адміністративним судом у 2021-2024 роках неодноразово визнавалися протиправними дії і бездіяльність Відповідача 1 та покладалися на нього обов`язки щодо перерахунку і виплати позивачу пенсії. Проте судові рішення у повному обсязі виконані не були. На час звернення до суду розмір нарахованої на виконання судових рішень, але не виплаченої пенсії, становить 473 560, 66 грн.

Вважає, що протиправними діями Відповідача 1, що виразилися у невиплаті пенсії у повному обсязі, а також бездіяльністю щодо тривалого невиконання рішень суду, йому заподіяна моральна шкода, що виразилася у душевних стражданнях через порушення прав, неможливість реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії, порушення звичного способу життя через необхідність неодноразово звертатися до Відповідача 1, глибокому відчутті несправедливості, викликаному тривалим невиконанням судових рішень. Позивач пережив фізичне і моральне виснаження, глибоке та тривале напруження і стурбованість невизначеністю строків погашення заборгованості з пенсійних виплат, зневіру у справедливість.

Ухвалою суду від 24.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем 1 подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує, вказує на відсутність загальних умов цивільно-правової відповідальності, доказів завдання моральної шкоди. В обґрунтування зазначених доводів Відповідач 1 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц, від 08.04.2020 у справі № 180/1560/16-а, від 05.05.2020 у справі № 759/7011/18, від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19 від 03.07.2018 № 750/1591/18-ц.

Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт заподіяння шкоди, причинного зв`язку між неналежним (на думку Позивача) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, на які вказує.

Також Відповідач 1 зазначає у відзиві, що згідно ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них звільненим зі служби військовослужбовцям забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, виплата здійснюється при надходженні коштів із державного бюджету України на ці витрати. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду. Тому вважає, що проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань, у зв`язку з чим пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інші можливості відсутні.

За доводами Відповідача 1, головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики, а Пенсійний фонд України - лише відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Крім того, посилається, що 01.04.2021 змінився порядок перерахування коштів для фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством провадяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, тому з 01.04.2021 фінансування пенсій за відомостями на виплату пенсій (в тому числі погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів) здійснює Пенсійний фонд України.

З огляду на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, є підстави для висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Додатково просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 804/2076/19 що свідченням наявності в діях суб`єкта владних повноважень ознаки протиправності, є обставини, коли він мав реальну можливість вчинити певні дії та повинен був це зробити.

Судове засідання Відповідач 1 просить провести за його відсутності.

Відповідачем 2 надано відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечує, вказує на безпідставність його залучення до участі у справі у якості співвідповідача. Зокрема, стверджує, що Казначейство не є учасником спірних правовідносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що залучення Державної казначейської служби України до участі у таких категоріях спорів чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Також вказує, що належним відповідачем у цій категорії справ буде орган державної влади, дії якого призвели до спричинення шкоди, тобто Відповідач 1, про що свідчать правові позиції, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 та ін.

Також вказує на неправильно обраний Позивачем спосіб захисту свого права. Вказує, що державні органи, як юридичні особи несуть зобов`язання лише за своїми договірними зобов`язаннями, тому вимога стягнення коштів шляхом безспірного їх списання Державною казначейською службою внаслідок спричинення шкоди іншим органом є очевидно необгрунтованою.

Крім того у відзиві зазначається про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, з огляду на відсутність обов`язкових умов настання цивільно-правової відповідальності, недоведеності факту спричинення позивачу моральної шкоди.

Також, з посиланням на рішення Верховного Суду України та ЄСПЛ Відповідач 2 заперечує, що затримка у виконанні судових рішень відповідала критеріям надмірної тривалості та невиправданості.

В судовому засіданні представник Позивача адвокат Максак Т.Л. позов підтримала та просила суд його задовольнити. Надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Просила суд позов задовольнити повністю. Заявила клопотання про стягнення з Відповідача 1 на користь позивача судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Представник Відповідача 2 позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Надала пояснення, аналогічні за змістом доводам, викладеним у відзиві на позов.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Чернігівській області як отримувач пенсії за вислугу років, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 8 зворот) та встановлено судовими рішеннями, які наведені нижче.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 620/5678/20, яке набрало законної сили 01.03.2021, визнано протиправними дії Відповідача 1 в частині зменшення розміру пенсії. Зобов`язано Відповідача 1 здійснити перерахунок та провести виплату перерахованої пенсії Позивачу з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 з урахуванням 90% розміру грошового забезпечення (а.с. 9-12).

На виконання рішення суду Відповідач 1 здійснив перерахунок пенсії Позивачу та нарахував до неї доплату у розмірі 15 895 грн 22 коп., які на час подачі позовної заяви у повному обсязі не виплачені, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 18.04.2024 (а.с. 16).

24 квітня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження № 71645229 (а.с. 13).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 620/2775/21, яке набрало законної сили 31.05.2021, визнано протиправними дії Відповідача 1 щодо відмови в перерахунку пенсії. Зобов`язано Відповідача 1 здійснити перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки від 10.02.2021 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та з розрахунку 90% грошового забезпечення (а.с. 17-21).

На виконання рішення суду Відповідач 1 здійснив перерахунок пенсії та нарахував до неї доплату у розмірі 178 732 грн, які на час подачі позовної заяви у повному обсязі не виплачені, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 18.04.2024 (а.с. 25).

24 квітня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження № 71645460 (а.с. 22).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі № 620/1212/22, яке набрало законної сили 07.03.2023, визнано протиправними дії Відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу пенсії з обмеженням її максимального розміру. Зобов`язано Відповідача 1 провести перерахунок пенсії Позивача з 01.04.2019 без обмеження її максимального розміру, розпочати її виплату з урахуванням виплачених сум (а.с. 26-28).

На виконання рішення суду Відповідач 1 здійснив перерахунок пенсії та нарахував до неї доплату у розмірі 66 532 грн, які на час подачі позовної заяви у повному обсязі не виплачені, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 18.04.2024 (а.с. 31).

22 квітня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження № 71645611 (а.с. 29).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі № 620/18925/23, яке набрало законної сили 30.04.2024, визнано протиправними дії Відповідача 1 щодо зменшення основного розміру пенсії Позавача. Зобов`язано Відповідача 1 здійснити перерахунок пенсії Позивача з 01.03.2023 з розрахунку 90% розміру грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, із урахуванням проведеної індексації відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 та від 24.02.2023 № 168, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 32-35).

На виконання рішення суду Відповідач 1 здійснив перерахунок пенсії та нарахував до неї доплату у розмірі 203 079,84 грн, які на час подачі позовної заяви у повному обсязі не виплачені, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 01.10.2024 (а.с. 38).

11 червня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження № 75266342 (а.с. 36).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 620/5068/24, яке набрало законної сили 12.08.2024, визнано протиправними дії Відповідача 1 в частині нарахування та виплати пенсії з обмеженням її максимального розміру. Зобов`язано Відповідача 1 провести з 02.10.2023 перерахунок та виплатити позивачу пенсію без обмеження максимальним розміром, з урахуванням сум індексацій, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 та від 24.02.2023 № 168 та від 23.02.2024 № 185, виходячи з відсоткового значення 90% та з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 39-44).

На виконання рішення суду Відповідач 1 здійснив перерахунок пенсії Позивачу та нарахував до неї доплату у розмірі 9 321,60 грн, які на час подачі позовної заяви у повному обсязі не виплачені, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії від 01.10.2024 (а.с. 47).

20 листопада 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито виконавче провадження № 76597681 (а.с. 45).

Отже в повному обсязі рішення судів, ухвалені на користь Позивача, на час розгляду справи не виконано. Розмір нарахованої, але не виплаченої Позивачу пенсії становить 473 560, 66 грн (15895,22 + 178732 + 66532 + 203079,84 + 9321,60).

Факт невиконання судових рішень в частині проведення виплати стягнутих судами на користь Позивача сум пенсії також підтверджується листами Відповідача 1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: від 27.04.2023 № 2500-0404-5/27552 (а.с. 14-15), від 01.05.2023 № 2500-0404-5/28250 (а.с. 23-24), від 27.04.2023 № 2500-0404-5/27416 (а.с. 30-31), від 15.11.2024 № 2500-0404-5/77978 (а.с. 37), від 27.11.2024 № 2500-0404-5/80697 (а.с. 46), у яких Відповідач 1 визнає наявність заборгованості перед Позивачем по виплаті пенсії, обчисленої на виконання рішень судів у визначених судом розмірах та вказує, що її погашення буде здійснено у межах відповідних бюджетних призначень за окремою бюджетною програмою.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача 2, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на судовий захист гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Відповідно до ч. 1ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди.

Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта.

Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Суду як джерело права.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року.

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 Європейський суд посилається на рішення у справі «Бурдов проти Росіїї (№2), де, зокрема, вказано, що у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий прогрес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення у справі «Антипенко проти Російської Федерації», скарга № 33470/03, § 82; у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422/03, § 351; у справі «Гарабаев проти Російської Федерації, скарга № 38411/02, § 113.

Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Отже, відповідно до покладених законом завдань і функцій, Пенсійний фонд України в особі уповноважених територіальних органів є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій та одночасно учасником цивільних правовідносин щодо відшкодування шкоди, завданої діями його підрозділів та посадових осіб.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України.

В ході судового розгляду даної справи обставини, на які посилався Позивач, факт спричинення йому моральної шкоди знайшли своє підтвердження доказами, які суд визнає належними і допустимими, оскільки вони логічно пов`язані між собою.

Судом, зокрема, встановлено, що діями Відповідача спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії. Крім того, Позивачу доводилося неодноразово звертатися до Відповідача 1 з метою реалізації свого права на підвищення пенсії, що призводило до порушення звичайного способу життя Позивача. Тривале невиконання судових рішень викликало у нього відчуття несправедливості, зневіри у справедливість, моральну напругу, стурбованість тривалістю виконання судових рішень та невизначеністю термінів виконання.

Протиправні дії Відповідача 1 щодо не здійснення своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) вигляді пенсії та тривале зволікання у виконанні цього обов`язку, що підтверджено вказаними вище рішеннями судів, які набрали законної сили та до теперішнього часу залишаються не виконаними, негативно впливають на моральний стан Позивача.

Натомість, суд не погоджується з доводами Відповідача 1 про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння Позивачу моральної шкоди, недоведеність причинного зв`язку між неналежним контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує. Такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки протиправність дій Відповідача 1 встановлена судовим рішенням у іншій справі та у суду відсутні підстави для переоцінки встановлених доказів та фактів, вина Відповідача у даному випадку презюмується. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки у зв`язку з бездіяльністю Відповідача 1, встановленою судовими рішеннями, та тривалим невиконанням цих рішень, Позивачу довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Також суд не погоджується з висновками Відповідача 1 що не виплата грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки завдання моральної шкоди Позивач обґрунтовував не лише тим, що судове рішення не виконується, а й тим, що з вини Відповідача 1 йому неправильно обчислювався розмір пенсії і вона виплачувалась в заниженому розмірі, що підтверджено судовими рішеннями.

Крім того, як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Посилання Відповідача на правові позиції Верховного Суду, наведені у постановах від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц від 08.04.2020 у справі № 180/1560/16-а, від 05.05.2020 у справі № 759/7011/18, від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19та від 30 квітня 2020 року усправа № 804/2076/17 є помилковими, оскільки правовідносини та встановлені судами фактичні обставини у вказаних справах і цій справі не є тотожними.

Отже, протиправними діями Відповідача 1 щодо ненарахування та невиплати Позивачу належних сум пенсії порушено, гарантоване Конституцією та Законами України, Протоколом 1 до «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, право Позивача на отримання та мирне володіння майном, що знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами.

Стосовно заперечень проти позову Відповідача 2, суд зауважує наступне.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (п. 44), від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (п. 64) та ін.)).

Суд погоджується з доводами Відповідача 2, що його діями не спричинялася шкода Позивачу, не порушувалися та не оспорювалися його суб`єктивні права та інтереси.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від Позивача, який такого клопотання не подавав.

Разом з тим, функцію виконання судового рішення в частині списання коштів Державного бюджету покладено на Державну казначейську службу Законом незалежно від її участі у справі та процесуального статусу, а також наявності або відсутності вказівки в резолютивній частині рішення суду про спосіб та порядок такого виконання.

З огляду на вищевикладене, а також на відсутність у позовній заяві вимог до Відповідача 2, суд не вбачає підстав для покладення на нього будь-яких обов`язків.

Решта доводів Відповідача 2 співпадає за змістом з доводами Відповідача 1, яким суд вже надав оцінку.

Розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмета доказування.

У постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 викладено правову позицію, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

При визначенні розміру стягнення суд ураховує систематичність порушення права Позивача на належне пенсійне забезпечення (5 судових рішень), тривалість невиконання рішень суду (4 роки), сумарний розмір коштів, які внаслідок протиправних дій Відповідача 1 не були своєчасно нараховані та, як наслідок, не виплачені Позивачу (473 560, 66 грн).

З урахуванням послідовності та систематичності вчинення Відповідачем 1 протиправних дій, характеру та тривалості моральних страждань Позивача, негативних наслідків від перенесених ним моральних та психоемоційних травм, виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості, з також понесених Позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з Відповідача 1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Саме такий розмір стягнення забезпечить належну сатисфакцію отриманої Позивачем моральної шкоди та не призведе до надмірного його збагачення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і судовий збір при подачі позову не сплачував.

Правничу допомог Позивачу при зверненні до суду та у судовому розгляді справи надавала адвокат Максак Т.Л., яка на підтвердження своїх повноважень подала до суду копію договору про надання правничої допомоги від 13.09.2024 та ордеру на надання правничої допомоги від 18.12.2024 (а.с. 48, 49). Також адвокатом подано рахунок-фактуру з детальним описом та вартістю наданих Позивачу послуг у розмірі 3000 грн (а.с. 51) та квитанція про їх сплату (а.с. 50).

Оскільки позовні вимоги Позивача задоволено судом на 13,3% до стягнення на користь Позивача належить 399 грн відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 399 (триста дев`яносто дев`ять) гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, 14005, місто Чернігів вулиця П`ятницька 83-А .

Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Повне рішення складено 22.01.2025 року.

Суддя Олег КОСЕНКО