Дата документу 15.01.2025 Справа № 337/3427/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №337/3427/24 Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С. Провадження № 22-ц/807/398/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

15 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Полякова О.З.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2023 по березень 2024 року у розмірі 44 915,91 гривень, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2024 року по 18 червня 2024 року у розмірі 6320,59 гривень, а також судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» подало апеляційну скаргу безпосередньо до Запорізького апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» 26 грудня 2025 року, яка надійшла до апеляційного суду 27 грудня 2024 року.

Також у апеляційній скарзі заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року, покликаючись на те, що вперше ними подано апеляційну скаргу на оскаржуване рішення через підсистему «Електронний суд» 21 листопада 2024 року, яка надійшла до апеляційного суду 22 листопада 2024 року, яка ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2024 року повернута заявнику, у зв`язку із несплатою судового збору у розмірі 1 816, 80 грн. Неможливість усунення недоліків апеляційної скарги, а саме, не сплата судового збору, відбулась з об`єктивних причин, а саме з підстав арешту рахунків ТОВ «ДІЄСА», у зв`язку з численними судовими спорами колишніх працівників та контрагентів відповідача, пов`язаного із форс мажорними обставинами, що унеможливило вчасно оплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги 21 листопада 2024 року. ТОВ «ДІЄСА» знаходиться під дією обставин непереборної сили та є юридичною особою, якій збройною агресією рф завдано збитків у особливо великому розмірі, що призвело до неможливості підтримання нормальної господарської діяльності та вплинуло на можливість своєчасно сплатили судовий збір. Враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплат поставленого товару, поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань. Також, в апеляційній скарзі представник ТОВ «ДІЄСА» - Вітинської В.В. вказувала, що підприємство знаходиться в санації до відкриття провадження банкрутства, а отже знаходиться під дією обставин непереборної сили, що підтверджується сертифікатами про форс-мажорні обставини. Таким чином вважає, що з об`єктивних причин відповідач не зміг скористатись можливістю усунути недоліки при поданні апеляційної скарги 21 листопада 2024 року в провадженні №22-ц/807/2362/24, оскільки рахунки відповідача було заарештовано, отже, після усунення об`єктивних поважних перешкод, відповідач подав апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд» 26 грудня 2024 року. Просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення, оскільки вважає, що строк заявником апеляційної скарги пропущено з поважних причин.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 грудня 2024 року матеріали справи №337/3427/24 витребувані з Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Вищезазначені матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Тобто відлік строку на апеляційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 19 серпня 2020 року по справі №522/21763/17-ц (провадження № 61-4312св20), встановлений законом процесуальний строк може бути поновлений лише за відповідною заявою учасника справ, а не з ініціативи суду. Цим самим реалізується принцип диспозитивної цивільного судочинства.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

Конституційний Суд України в Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

У своїй постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження в разі повторного подання апеляційної скарги, може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

-первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

-повторне подання апеляційної скарги відбулось у межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або впродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

-скаржник продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження і вжив усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

-доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції та не могли бути усунуті скаржником;

-наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на те, що первісне звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження (а.с. 138-152), сплату судового збору на виконання вимог ухвали апеляційного суду, повторне подання апеляційної скарги відбулось протягом розумного строку після повернення первісної апеляційної скарги, скаржник продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження і долучив до повторно поданої апеляційної скарги квитанцію про сплату судового збору, беручи до уваги обставини, на які посилається скаржник, а також поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, для забезпечення можливості реалізації конституційного права на апеляційне оскарження, є підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 359 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому ст. 357 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових правовідносин та справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ціна позову в даній справі становить 51 236, 50 грн, що становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року у розмірі 3 028 грн х 30 = 90 840 грн).

Враховуючи викладене, на підставі статей 274, 368, 369 ЦПК України, суд вважає за необхідне розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та повідомлення сторін.

Апеляційну скаргу подано до належного суду, особою, що має право на апеляційне оскарження. За формою і змістом скарга відповідає ст. 356 ЦПК України.

Судовий збір сплачено відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Підстав для відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 358 ЦПК України, не виявлено, тому провадження у справі підлягає відкриттю.

Керуючись ст.ст. 127 274, 277-278, 354-361, 368, 369 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Справу розглянути в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без призначення судового засідання та повідомлення сторін.

Копії ухвали та апеляційної скарги надіслати учасникам справи.

Роз`яснити учасникам справи право на подання в строк протягом п`яти днів із дня вручення копії цієї ухвали відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи відповідно до ст. 360 ЦПК України.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Для забезпечення апеляційного розгляду справи провести підготовчі дії, передбачені ст. 365 ЦПК України.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Поляков О.З.