Справа № 638/678/25
Провадження № 2-о/638/115/25
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2025 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Щепіхіна В. В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С ТА Н О В И В:

Заявник звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою, в якій просить встановити:1) факт проживання заяника за адресою: АДРЕСА_1 у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 на території, на якій велися бойові дії; 2) факт роботи заявника в у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 в органах Харківської обласної прокуратури на території, на якій велися бойові дії; 3) факт проживання заяника за адресою: АДРЕСА_1 у період з 24.02.2022 по цей час на території можливих бойових дій; 4) факт роботи заявника в у період з 24.02.2022 по цей час в органах Харківської обласної прокуратури на територі можливих бойових дій.

Перевіривши матеріали по заяві, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

В заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, ОСОБА_1 не вказав які юридичні наслідки мають факти, які просить встановити заявник, а також яким чином встановлення цих фактів може вплинути на особисті чи майнові права заявника. Обмежившись вказанням положень загальної правової норми, заявник не визначив конкретно чи ці факти: мають значення для охорони його прав, свобод та інтересів, створення умов здійснення особистих немайнових та майнових прав або на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тобто, в порушення вимог п.1 ч.1 ст.318 ЦПК України заявник у заяві не вказав мету, з якою він просить суд встановити факти, що на його думку мають юридичне значення. Також, не визначено заінтересованих осіб, для яких матиме значення рішення, що може бути ухвалене за результатами розгляду такої заяви.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Проте, наприклад, відповідно до вимог чинного законодавства встановлено та визначено порядок щодо встановлення участі в бойових діях. Також, законодавством передбачено порядок встановлення факту перебування на території держав, де проводилися бойові дії та встановлення відповідного статусу для осіб, що є учасниками таких подій.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не вказано на неможливість встановлення такого факту в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством, а також не вбачається, що встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

З огляду на пункт 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19 (провадження № 14-481цс19).

З урахуванням наведенного, зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 186, 259-261, 315 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 15-ти денний строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя Щепіхіна В. В.