27.01.2025 Єдиний унікальний номер 205/619/25
Єдиний унікальний номер № 205/619/25
Провадження № 2/205/1757/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27 січня 2025 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Басова Н.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Донецького регіонального центру з гідрометеорології про поновлення на роботі ,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2025 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява.

Позовна заява не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року зазначену позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки.

24 січня 2025 року до суду надійшла заява позивача з уточненим позовом на виконання вимог вищевказаної ухвали.

Однак позивачем не повною мірою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року, а саме: позивач не сплатила судовий збір при зверненні до суду із вказаною позовною заявою за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У даному випадку позивач звернулася до суду із вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

Середній заробіток за час затримки розрахунку є видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1993 року, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені проводиться, виходячи з виплат, за останні 2календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до ст.116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від на підприємства, установи, організації , провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сум мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред» явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні , власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні , власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належним звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки подень фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з викладених норм, стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також, не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні 2 Закону України « Про оплату праці.» , тобто стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, відповідно на вказані вимоги позивача не поширюється на положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України « про судовий збір» , за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових установах звільняються позивачі-у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16. лютого

В Постанові Великої Палати ВС від 08 лютого 2022 року № 755/12623/19 (провадження №-14-47цс21) зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч.2 ст. 235 КЗпП України, мають різу правову природу .Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати , а тому, не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких, згідно п.1 ч.1, ст.5 Закону України « Про судовий збір» , судовий збір не сплачується.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є майновою вимогою.

Відтак, позивачу слід сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, право позивача на збільшення/зменшення розміру позовних вимог, зміну предмету, відмову від позовних вимог в частині, залишення позову без розгляду в частині може бути реалізовано лише після відкриття провадження у справі, а не на стадії залишення позовної заяви без руху.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Враховуючи, що позивач не виконала вимог ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року, а надала «уточнену позовну заяву» в межах поданої позовної заяви, що суперечить нормам ЦПК України, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у /строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Після усунення недоліків позивач не позбавлений права звернутися до суду з цією позовною заявою повторно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 185, 261, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Донецького регіонального центру з гідрометеорології про поновлення на роботі вважати неподаною та повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Басова

/