Справа № 345/3687/24
Провадження № 22-ц/4808/161/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання права власності на спадкове майно, стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Домбровською Г.В. 14 листопада 2024 року, повний текст якого виготовлено 20 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання права власності на спадкове майно та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона була дружиною ОСОБА_2 , який перебував на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №300/2264/2022 управління Пенсійного фонду зобов`язано здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області №2229 від 12.04.2022 із урахуванням раніше виплачених сум. На виконання цього рішення відповідачем проведено розрахунок розміру пенсії та донараховано кошти в сумі 209 837,98 грн за період з 01.12.2019 по 31.08.2022.

Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а донараховані кошти в сумі 209 837,98 грн ним за життя не отримані.

Позивачка зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2024 вона є спадкоємцем коштів (донарахованої пенсії) в сумі 209 837,98 грн. Проте, у відповідь на її звернення про виплату вказаних коштів, управління Пенсійного Фонду повідомило, що заборгованість по пенсії ОСОБА_2 включена в реєстр виконання судових рішень та підстави для зміни стягувача у даній справі відсутні.

На думку позивачки, спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії не забороняється. Відтак, між нею та відповідачем виник спір з приводу захисту права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але не виплаченої пенсії. За наведених обставин просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на нараховану та неодержану ним пенсію у розмірі 209 837,98 грн, а також стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області на її користь в порядку спадкування за законом нараховану, але не виплачену пенсію померлого чоловіка в розмірі 209 837,98 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області грошові кошти у вигляді спадщини за законом (недоодержаної пенсії її чоловіком ОСОБА_2 згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 року у справі №300/2264/22 у зв`язку з його смертю) в розмірі 209 837,98 грн, які належать ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.02.2024 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюк П.В. (спадкова справа №193/2023). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги всі обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права.

На думку представника скаржника, суд задовольняючи позов, не врахував, що відповідно до частини першої статті 61 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При цьому особливість пенсійних (публічно-правових) відносин у сфері соціального захисту між конкретною особою та Пенсійним фондом України полягає в тому, що вони нерозривно пов`язані з особою пенсіонера, а відтак після смерті цієї особи зобов`язання Пенсійного фонду України, за загальним правилом, не можуть бути об`єктом спадкування та виплат на майбутнє його спадкоємцям. Отже, Закон «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Вважає, що у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-XII зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Звертає увагу на те, що вказана заборгованість не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки, виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду здійснюється за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Головним управлінням Фонду в області ведеться облік рішень суду, виплата за якими проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а оскільки, стягувачем у справі № 300/2264/22 був ОСОБА_2 , підстав для проведення виплати ОСОБА_1 пенсії на виконання рішення суду у справі № 300/2264/22 немає.

Відносно внесення відомостей про зміну стягувача у даній справі, посилається на позицію, неодноразово висловлену Верховним Судом у постановах від 16.05. 2023 по справі №420/288/21, від 27.09.2023 по справі №420/16546/21, від 29.11.2023 по справі №420/18680/21, відповідно до якої спірні правовідносини не допускають правонаступництва

За наведених обставин просив рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2024 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Правом на подання відзиву позивачка не скористалась.

У судове засідання сторони не з`явилась, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. У заяві, яка надійшла на адресу суду 13.01.2025 ОСОБА_1 заявила клопотання розгляд справи здійснювати у її відсутності. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах право ОСОБА_1 на отримання коштів з пенсії, що увійшла до складу спадщини за її померлим чоловіком, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке в розумінні статті 66 Закону України «Про нотаріат» є правовстановлюючим документом що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця. Суд вважав, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав спадкоємиці, на отримання всього належного їй спадкового майна. Зазначене у листі від 21.03.2024 року обгрунтування відповідача про те, що вказана заборгованість у розмірі 209 837,98 грн не може вважатися недоодержаною пенсією, є юридично неспроможним, оскільки усталений порядок виплати органом Пенсійного фонду недоотриманої пенсії на підставі рішення суду жодним чином не впливає на суть та природу такої виплати, яка залишається недоотриманою пенсією.

У зв`язку з цим суд прийшов до висновку, що, відмовляючи ОСОБА_1 у здійсненні на її користь виплати спадщини Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області порушило спадкові права позивачки, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача даних коштів підлягає задоволенню.

Натомість, суд вважав позовну вимогу про визнання права власності на недоодержану пенсію безпідставною, оскільки право власності ОСОБА_1 на суму недоодержаної її чоловіком пенсії у розмірі 209 837,98 грн підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.02.2024 року, виданим приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюк П.В.

Рішення оскаржується тільки в частині задоволеної позовної вимоги, а тому переглядається колегією тільки в цій частині.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1972 року (а.с.19).

ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 10.12.1996 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 82% грошового утримання.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №300/2264/22, яке набрало законної сили 09.08.2022 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні з 01.12.2019 перерахунку пенсії ОСОБА_2 , виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» №2229 від 12.04.2022 Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» №2229 від 12.04.2022, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 8-11).

Згідно Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 29 травня 2023 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

22 лютого 2024 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюк П.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №193/2023), яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1946 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: коштів (донарахованої пенсії) в сумі 209 837,98 грн, належних спадкодавцю ОСОБА_2 відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 року (справа №300/2264/22), що підтверджується листом №0900-0405-8/57130 від 13.11.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.14-15).

22.02.2024 року ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про виплату суми пенсії у 209 837,98 грн. Листом від 21.03.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило заявника про те, що вказана заборгованість у розмірі 209 837,98 грн не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду пенсії за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Також у даному листі зазначено, що оскільки стягувачем у справі №300/2264/22 є ОСОБА_2 , підстав для проведення виплати заявниці пенсії на виконання рішення суду у справі №300/2264/22 або внесення відомостей про зміну стягувача у даній справі немає (а.с.17-18).

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Підставою своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає наявність у неї як спадкоємиці першої черги після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя.

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2024 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 27 січня 2025 року.