ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/608/24Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/70/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Сович Н.А.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/608/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Войтович Людмила Василівна на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року, ухваленого суддею Яковець Н.В., повний текст якого складено 17 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі за текстом АТ«Сенс Банк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 27 жовтня 2021 року між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту №500849278, відповідно до умов якої позивач зобов`язується надати позичальнику кредит, а ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 475,18 гривень. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Посилаючись на вказані обставини, позивач АТ «Сенс Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та сплачений судовий збір.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07.10.2024 позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 500849278 від 27.10.2021 року в розмірі 49 475 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 18 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» понесені судові витрати по справі в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Войтович Людмила Василівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Чортківського районного суду Тернопільської області у справі №608/608/24 від 07.10.2024 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Сенс Банк» у повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтовування доводів апеляційної скарги, зазначає, що на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами, позивачем подано до суду копію оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500849278, акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500849278, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супровідних послуг, паспорту споживчого кредиту, нібито укладених дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача за допомогою одноразового ідентифікатора для підписання даних документів та нібито підписано введенням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).

Разом з тим, у вищезазначених документах та у довідці про ідентифікацію навіть не зазначено комбінації цифр та літер, які нібито є одноразовим паролем-ідентифікатором.

Окрім того, довідку про ідентифікацію вважають неналежним та недопустимим доказом, так як вона видана позивачем, який є зацікавленою особою у справі.

Отже, наявні в матеріалах справи копії оферти, акцепту, графіку платежів, паспорту та довідки про ідентифікацію не можуть вважатись електронними документами (копією електронного документа), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем.

Крім того вказує, позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів. Так, як вбачається з оферти на укладання угоди про надання кредиту №500849278 та акцепту пропозиції, грошові кошти в сумі 45547,64 грн повинні були бути видані на рахунок № НОМЕР_1 . В матеріалах справи міститься лише квитанція про перерахування коштів в сумі 45 547,64 грн, від платника АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_2 до отримувача ОСОБА_1 НОМЕР_3 про надання кредиту за кредитним договором №500849278 від 27 жовтня 2021 року, що не може бути підтвердженням про надання кредиту, оскільки реквізити не відповідають умовам, які зазначені в оферті та акцепті.

Таким чином, у зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, відсотками відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Рудницький Ю.І. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету, однак подав до суду заяву в якій не заперечують про проведення судового засідання за відсутності представника.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Войтович Л.В. також в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку судових повісток до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є а день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено такі обставини.

27 жовтня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 була підписана оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500849278, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500849278, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 1018.

В оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500849278 зазначено умови споживчого кредиту: тип кредиту "Кредит готівкою", сума кредиту 45 547,63 грн, процентна ставка 23,00% річних:тип ставки - фіксована, строк кредиту - 36 місяців, дата повернення кредиту 28.10.2024. Дана оферта відповідачки була цього ж дня акцептована позивачем, що вбачається із акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500849278. Вказаний акцепт був підписаний як позивачем, так і відповідачем.

Згідно довідки про ідентифікацію № 22774-57.2/2024 від 25.07.2024 зазначено, що між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» укладено Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500849278 від 27.10.2021. Акцепт договору № 500849278 позичальником здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 1018, який 27.10.2021 був відправлений позичальнику на номер телефону НОМЕР_4 .

В силу умов вказаного кредитного договору, сторони визначили, детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки та графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору).

Згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, додатку №1 до угоди про надання кредиту № 500849278 від 27.10.2021, вбачається: дата видачі кредиту 27.10.2021, чиста сума кредиту 45 547,63 грн грн. Графіком платежів встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у період з 28 листопада 2021 року по 28 жовтня 2024 року.

Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), яким узгоджено істотні умови кредиту, а саме: суму/ліміт кредиту 45 547,63 грн., строк кредитування 36 місяців, фіксовану процентну ставку 23,00 % річних, реальну річну процентну ставку 25,58 % річних, графік платежів: до 28 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1 763,14 грн., загальна кількість платежів 36.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в сумі 45 547,63 грн, що підтверджується меморіальним ордером №656486203 від 28.10.2021 (а.с.11).

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк», що вбачається із загальнодоступної мережі Інтернет та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Витягом з державного реєстру банків від 02.12.2022.

Як слідує з банківської виписки по особовому рахунку відповідачки в АТ «Сенс-Банк», за період з 27.10.2021 по 28.02.2023 позичальник користувалася наданими у кредит коштами та частково погашала заборгованість (а.с. 12-16).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №500849278 від 27.10.2021 (а.с.10) у відповідачки виникла прострочена заборгованість, яка станом на 28.02.2023 складає 49 475,18 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 40 227,67 гривень; заборгованість за відсотками 9 247,51 гривень.

07.11.2023 АТ «Сенс-Банк» було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 06.11.2023, у якій АТ «СЕНС БАНК» вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору №500849278 від 27.10.2021 та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 49 475,18 грн. Повідомлено, що у разі невиконання даної вимоги, АТ «СЕНС БАНК» змушений буде звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення існуючої заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором від 27.10.2021 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 49 475,18 грн, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 500849278 від 27.10.2021 на загальну суму 49 475,18 гривень.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , уклавши договір про надання споживчого кредиту №500849278 від 27.10.2021 в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо укладення кредитного договору, його підписання та отримання кредитних коштів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що 27.10.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №500849278, який підписано відповідачем електронним підписом із одноразовим ідентифікатором 1018, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений нею для електронного підпису.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним.

При цьому, спірний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Відтак посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів підписання договору електронним підписом є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за договором відхиляються судом, як безпідставні, і спростовуються таким.

Так, із матеріалів справи встановлено, що позивач свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором №500849278 від 27.10.2021 виконав, надавши відповідачці кошти в сумі 45 547,63 грн, що підтверджується меморіальним ордером №656486203 від 28.10.2021 (а.с.11).

Окрім цього, отримання відповідачкою ОСОБА_1 кредитних коштів також знайшло своє підтвердження у виписці по особовому рахунку відповідачки за період з 27.10.2021 по 28.02.2023, з якої вбачається, що банком було перераховано на рахунок відповідачки ОСОБА_1 кошти в розмірі 45 547,63 грн, які нею частково сплачені, що фактично і підтверджує наявність у неї боргового зобов`язання (а.с.7-8).

Отже, надані суду позивачем меморіальний ордер №656486203 від 28.10.2021 та виписка з особового рахунку, є належними та допустимими доказами стосовно надання кредитних коштів ОСОБА_1 та отриманням ним цих коштів.

Разом з тим слід звернути увагу на те, що відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були отримані відповідачкою.

Тому у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла.

Також не заслуговують на увагу твердження заявника в апеляційній скарзі з приводу того, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, що підтверджують отримання кредитних коштів, а тому підстав для стягнення заборгованості не має.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

До позовної заяви було надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку відповідачки за період з 27.10.2021 по 28.02.2023.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також виписка за картковим рахунком відповідача, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки виписка за картковим рахунком містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, зокрема всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Аналіз наведених норм дає підстави висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачкою ОСОБА_1 за кредитним договором №500849278 від 27.10.2021.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту перерахування позивачем кредитних коштів та отримання їх відповідачем.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте відповідачка жодних доказів на спростування факту укладення договору, перерахування та отримання нею кредитних коштів чи розміру заборгованості суду не надала.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання кредитного договору №500849278 від 27.10.2021, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у неї боргових зобов`язань перед позивачем в загальному розмірі 49 475,18 грн.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року - без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Керуючись статтями 141, 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Войтович Людмила Василівна - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року- залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О. З. Костів