Справа № 577/5207/24
Провадження № 2/577/71/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року м.Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Потій Н.В.

за участю секретаря Подейко Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп , в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, VIN НОМЕР_1 від 16.07.2022 року №5942/2022/3277783 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, колір сірий,VIN НОМЕР_1 від 20.07.2022 року №5942/2022/3282734 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Свої вимоги мотивує тим, що 13.06.2022 судом відкрито провадження у справі № 577/1667/22, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 15.07.2019 року в розмірі 400 000 грн, інфляційних втрат та 3% річних. 16.07.2022, з метою приховання рухомого майна, ОСОБА_3 здійснив продаж автомобіля марки Renault Trafic, 2003 року випуску, родичу (особі що має таке ж прізвище як і боржник - ОСОБА_6 ). 20.07.2022, через 4 дні, новий власник автомобіля ОСОБА_4 здійснив повторний продаж автомобіля синові боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , які мають однакову реєстрацію місця проживання. Зазначає, що автомобіль марки Renault Trafic, 2003 року випуску, є майном, на яке можна було звернути стягнення. Вважає, що укладені договори в розумінні ст. 234 ЦК України є такими, які вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. Укладення даних договорів, які за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсним відповідно до статті 234 ЦК України

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Скрипка І.П. у відзиві на позов прохав суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що на день укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 16.07.2022 та від 20.07.2022 судом не було прийнято рішення у справі № 577/1667/22, а ОСОБА_3 не був боржником у виконавчому провадженні. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 не мав жодного цивільно-правового зобов`язання перед позивачем (а.с. 42-45).

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 26).

14 листопада 2024 року частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову; заборонено відчужувати автомобіль марки Renault Trafic 1870, 2003 року випуску, колір сірий, № кузову НОМЕР_2 що зареєстрований за ОСОБА_5 (а.с. 78).

02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Костишена В.Л. позов підтримала і прохала його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в силу вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до суду повторно не з`явилися.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Скрипка І.П. у відзиві на позов прохав розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності ОСОБА_5 , в позові відмовити (а.с. 45)

ІІІ. Фактичні обставини справи.

13 червня 2022 року було відкрито провадження у справі 577/1667/22 (номер провадження 2/577/24/23) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 15 липня 2019 року в розмірі 400 000 грн 00 коп, інфляційних втрат в розмірі 77 555 грн 47 коп та 3 % річних в розмірі 16 994 грн 57 коп. Вказане вбачається з описової частини рішення суду від 10 лютого 2022 року. (а.с. 11-12, 99-100)

16 липня 2022 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, VIN НОМЕР_1 від 16.07.2022 року №5942/2022/3277783. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн. (а.с. 99-100).

20 липня 2022 року між ОСОБА_4 (продавцеь) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, колір сірий,VIN НОМЕР_1 від 20.07.2022 року №5942/2022/3282734 За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн. (а.с. 15).

Кожен з укладених договорів зареєстровано в сервісному центрі 5942 РСЦ ГСЦ МВС (а.с. 13).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 577/1667/22 (номер провадження 2/577/24/23) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 липня 2019 року в розмірі 400 000 грн 00 коп, інфляційні втрати за період з 02 грудня 2020 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 56 990 грн 88 коп та 3 % річних за період з 02 грудня 2020 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 14 728 грн 77 коп , всього 471 719 грн 65 коп (а.с. 99-100).

11 червня 2023 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом 577/1667/22 (а.с. 10).

25 вересня 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання вказаних вище договорів недійсними.

IV. Норми права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Правочин є недійсним у разі недотримання умов його чинності, передбачених статтею 203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину, невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правопорядок не може залишати поза реакцією дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до ст.234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд сформував позицію про те, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанови Верховного Суду у справах №405/1820/17 від 24.07.2019 року, №910/8357/18 від 28.11.2019 року, № 372/3541/16-ц від 13.05.2020 року, № 922/1903/18 від 20.05.2020 року, № 619/82/19 від 11.11.2020 року).

У переважній більшості фраудаторні правочини вчиняються між близькими родичами. У деяких із вказаних справ договори визнавались недійсними на підставі ст.ст. 203 і 215 ЦК України, у деяких ще додатково на підставі ст. 234 ЦК України, згідно з якою фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути підстава, передбачена ст. 234 ЦК України. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

В постанові від 14.12.2022 № 372/437/20 Верховний Суд зазначив, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

24 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 405/1820/17, провадження № 61- 2761св19 (ЄДРСРУ № 83387308) вказував, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

V. Оцінка суду.

Вислухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Суд встановив, що 15 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики та ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 в розмірі 400 000 грн 00 коп на строк до 01 грудня 2020 року (а.с. 99). 13 червня 2022 року суд відкрив провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , предметом позову в якій є стягнення заборгованості за вказаним договором позики, а також 3% річних і інфляційних збитків, що вбачається з рішення суду у справі № 577/1667/22. Відповідно ОСОБА_3 не міг не усвідомлювати негативні наслідки для себе у вигляді настання обов`язку повернути сплачені кошти та сплатити штрафні санкції, після чого через незначний проміжок часу після відкриття провадження, а саме 16 липня 2022 року уклав з покупцем ОСОБА_4 договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, з ціною продажу 400 000 грн, що дорівнює предмету позики. Після чого лише через чотири дні, а саме 20 липня 2022 року між новим власником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу цього ж транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, з аналогічною ціною продажу 400 000 грн. Суд враховує, що представник відповідача ОСОБА_5 у відзиві на позов жодним чином не спростовує той факт, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , а також родинних стосунків з ОСОБА_4 . Крім того, суд зауважує, що як після первісного відчуження автомобіля, так і після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за договором позики та звернення його до виконання в примусовому порядку (а.с. 10), ОСОБА_3 не сплатив заборгованість на користь ОСОБА_7 . Відтак суд дійшов висновку, що дії продавця ОСОБА_3 , а в подальшому продавця ОСОБА_4 були спрямовані на відчуження автомобіля марки Renault Trafiс, який є предметом спірних правочинів, з метою уникнення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 за договором позики від 15 липня 2019, а тому такі дії не відповідали принципам добросовісності. З огляду на викладене, оспорювані правочини слід визнати недійсними.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути в дольовому порядку сплачений судовий збір, а саме по 807,47 грн з кожного.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст. 203, 249, 321 ЦК України, ст. 5, 12-13, 76-81, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, VIN НОМЕР_1 від 16.07.2022 року №5942/2022/3277783 укладеного між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 )

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Renault Trafiс, 2003 року випуску, колір сірий,VIN НОМЕР_1 від 20.07.2022 року №5942/2022/3282734 укладеного між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 та ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 )

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 807 грн 47 коп (вісімсот сім грн. 47 коп) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_6 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Повне рішення суду складено 21 січня 2025 року.

Суддя Н. В. Потій