Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3991/21 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 40 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/3991/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ОТП Банк», за участю третіх осіб - ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір іпотеки №PML-010/158/2008 від 10 січня 2008 року укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» та ОСОБА_3 , з моменту його укладення.

В обґрунтування позову зазначав, що між його матір`ю ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №PML-010/158/2008, за умовами якого позичальнику ОСОБА_4 надано кредит в сумі 15 780,00 доларів США з обов`язком повернення до 10.01.2023. Вказував, що цільове призначення наданих кредитних коштів - споживчі цілі. Зазначав, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 10 січня 2008 року між його матір`ю та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано житловий будинок та земельну ділянку площею 220 кв.м. по АДРЕСА_1 . Крім того, вказував, що 10 січня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки.

Зазначав, що в жовтні 2020 року його мати - позичальник ОСОБА_3 померла, а він є спадкоємцем першої черги як син спадкодавця. Вказував, що укладений кредитний договір суперечить вимогам закону, оскільки він не містить: належного детального опису сукупної вартості кредиту; виду та предмету кожної супутньої послуги; реальної процентної ставки; абсолютного значення подорожчання кредиту; застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; умови відкриття і закриття банківського рахунку, тарифи; порядку припинення кредитного договору; істотних умов договору про дострокове розірвання кредитного договору; відповідальності кредитора; застереження про необхідність збереження банківської таємниці; відомостей про оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування; відомостей про розрахунки індексації. У зв`язку з викладеним вважає, що укладений договір іпотеки підлягає визнанню недійсним внаслідок невідповідності вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, звертає увагу на те, що в договорі іпотеки відсутні правильні та актуальні відомості про основне зобов`язання, вважає, що договір іпотеки має похідний характер від основного зобов`язання. Окрім того, вказує, що під час укладення кредитного договору банком не дотримано вимог законодавства в частині надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту, що суперечить вимогам ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті заявлених позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не правильно досліджено та надано оцінку доказам, що призвело до ухвалення помилкового рішення. Зазначає, що житловий будинок, який виступає предметом іпотеки не придбавався за кредитні кошти, а тому іпотечний договір був укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Вказує, що суд першої інстанції зобов`язаний був зупинити провадження до розгляду цивільної справи №295/12753/20 за його позовом до АТ «ОТП Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, оскільки позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки є похідною від визнання недійсним кредитного договору. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

09 червня 2021 року на електронну адресу суду від АТ «ОТП Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України та не ставиться питання про його поновлення, оскільки перебіг строку позовної давності починається з 10 січня 2008 року, тобто від дати коли був підписаний кредитний договір, договір іпотеки №PML-010/158/2008 та договір поруки №SR-010/158/2008. Зазначає, що ОСОБА_1 уклавши з банком договір поруки №SR-010/158/2008 прийняв на себе зобов`язання перед кредитором за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №ML-010/158/2008 та було достеменно відомо про укладення договору іпотеки, саме 10.01.2008. Вказує, що банком під час укладення кредитного договору №ML-010/158/2008 позичальнику було надано всю необхідну інформацію, що підтверджується інформаційним листом про умови кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі) від 01.01.2008, додатком №1 до інформаційного листа «Розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту (іпотечні кредити)», додатком №1 до кредитного договору №ML-010/158/2008 від 10.01.2008 «Графік платежів» де стоїть дата та підпис позичальника. Окрім того, зазначає, що в анкеті-заяві фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, яку позичальник самостійно підписав та надав до банку для укладення кредитного договору, вказано, що підписанням даної анкети позичальник підтверджує, що банк надав йому в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зважаючи на викладене, вважає, що при укладенні кредитного договору №ML-010/158/2008 від 10.01.2008 та договору іпотеки №PML-010/158/2008 від 10.01.2008 банком дотриманні всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо порядку розгляду справи.

Позивач у березні 2021 року звернувся до суду з позовом до АТ «ОТП Банк», за участю третіх осіб - ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. про визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч. 4 ст. 19 ЦПК України у редакції на момент відкриття провадження у справі).

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції на момент ухвалення рішення) для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно в позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №761/47244/19 (провадження №61-5178св21), від 18 серпня 2021 року у справі №199/7148/20 (провадження №61-7998св21), 24 травня 2021 року у справі №391/35/19 (провадження №61-7814св20).

Суд першої інстанції визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Проте предметом заявленого позову є немайнова вимога - визнання договору іпотеки недійсним.

Отже, розгляд цієї справи судом першої інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді першої інстанції стосовно позивача порушені через не повідомлення останнього про дату і час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок її розгляду без повідомлення учасників справи.

Зазначене позбавило позивача права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» 16.04.2007 укладено кредитний договір №CNL-010/028/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_3 як позичальник отримала кредит в сумі 137 500,00 доларів США на умовах цільового використання та платності, з остаточним строком повернення до 16 квітня 2024 року.

Відповідно до п.1 частини №1 це договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід`ємну частину цього договору).

Пунктом 3 частини №1 кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR (FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Також ОСОБА_3 10 січня 2008 року підписано Частину №2 кредитного договору№ МL-010/158/2008.

З метою забезпечення належного виконання взятих на себе позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитними договорами №CNL-010/028/2007 від 16.04.2007 та №ML-010/158/200 від 10.01.2008 сторони, 10 січня 2008 року уклали договір іпотеки №PML-010/158/2008, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка площею 220 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з метою забезпечення належного виконання взятих на себе позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором №CNL-010/028/2007 від 16.04.2007, 16.04.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SRCNL-010/028/2007.

Також, з метою забезпечення належного виконання взятих на себе позичальником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором №ML-010/158/200 від 10.01.2008 сторони, 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №SR-010/158/2008.

Окрім того, встановлено, що 01 січня 2008 року ОСОБА_3 було погоджено та підписано Інформаційний листок - Умови кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі) та додаток №1 до Інформаційного листка - Орієнтовний розрахунок сукупної вартості кредиту (іпотечні кредити).

27 грудня 2007 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, відповідно до якої підписанням даної анкети позичальник підтвердив, що банк надав їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005.

У Додатках №1 до кредитного договору «Графіки платежів», які підписані позичальником ОСОБА_3 , відображено інформацію про суму та дату виданого кредиту, відсоткову ставку, дати погашення, валюта кредиту, дата остаточного погашення, вартість нерухомості (відповідно до незалежної експертної оцінки), вартість земельної (відповідної ділянки до незалежної експертної оцінки), супутні витрати позичальника оформленні кредиту (усього), страхування майна, страхування нещасного випадку (від суми кредиту), розрахунково-касове обслуговування, а також інші супутні витрати позичальника, обумовлені законодавством України (послуги оцінювача, послуги нотаріуса, Пенсійний фонд, державне мито). У Графіку платежів чітко відображено дату платежів, дні, залишок сума платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язаних із страхуванням, послугами нотаріусів, інші послуги (біржові збори, послуги реєстраторів тощо), а також відображено абсолютне значення подорожчання кредиту.

Боржник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана обставина не заперечується сторонами.

Крім того, встановлено, що у жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним кредитний договір №МL-010/158/2008 від 10 січня 2018 року, який укладено між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» та ОСОБА_3 , з моменту його укладення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року (справа №295/12753/20) позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №МL-010/158/2008 від 10 січня 2008 року, який укладено ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту його укладення.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами того факту, що умови кредитних договорів та договору іпотеки є несправедливими, а банком при укладенні договору було порушено вимоги статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Не доведено стороною позивача і порушення вимог законодавства під час укладення договору іпотеки як похідного від основних зобов`язань. Також суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договорів кредиту, іпотеки обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено заборону нечесної підприємницької практики, а також визначено дії, які кваліфікуються як нечесна підприємницька практика, що вводять в оману, є агресивною підприємницькою практикою.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 вказаного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється, зокрема, у разі визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

У справі, що переглядається встановлено, що 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №PML-010/158/2008.

Відповідно до п. 2.1.1. укладеного договору іпотекодавець зобов`язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманих кредитів, а саме за кредитним договором №1 - 137 500 доларів США та кредитним договором №2 - 15 780 доларів США. Встановлено терміни повернення отриманих кредитів.

Відповідно до п.3.1 предметом іпотеки відповідно до укладеного договору є житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 220 кв.м. з кадастровим номером 18101363:00:07:022:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа іпотеки становить 137,70 кв.м.

Зі змісту п.4.4 договору вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержатилем та становить 1 105 811 грн 00 коп.

Згідно з п 3. ч.1 ст.3 ЦПК України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Підписанням іпотечного договору, ОСОБА_3 , мати позивача, засвідчила факт ознайомлення її зі всіма його умовами, їх змістом та погодилася з останніми.

Укладений іпотечний договір містить всі істотні умови, визначені в ст.18 Закону України «Про іпотеку».

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення договору іпотеки позичальник діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, позивач не довів наявність умислу в діях відповідача та обставини щодо яких, як він вважає, позичальника було введено в оману, як і сам факт обману з боку відповідача при укладанні договору іпотеки.

Таким чином, жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення договору іпотеки позичальник ОСОБА_3 була не згодна із його умовами, вважала їх відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано.

Колегія суддів вважає, що якщо позичальник була не згодна із договором іпотеки, вважала його умови несправедливими, такими, що не відповідають її інтересам, то могла не підписувати і не укладати договір, але матеріали справи свідчать, що волевиявлення ОСОБА_3 було направлене саме на укладення договору іпотеки, отримання кредиту на визначених у кредитному договорі умовах, зокрема, в іноземній валюті.

Оскільки договір іпотеки №PML-010/158/2008 від 10 січня 2008 року, який був укладений між ОСОБА_3 та банком, на момент його укладення відповідав вимогам закону, договір іпотеки не містить умов, які є несправедливими і наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обов`язків споживача, колегія суддів вважає, що підстави для визнання зазначеного договору недійсним відсутні.

Доводи позивача про те, що договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені колегією суддів та не знайшли свого підтвердження.

Не можна погодитися з доводами позивача про те, що банк не ознайомив позичальника з інформацією про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, оскільки виконуючи приписи статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», банк ознайомив позичальника з діючими умовами кредитування. Позичальник під підпис отримала інформацію про умови кредитування та детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які містять відомості про суму кредиту та мету кредитування, строк кредитування, реальну проценту ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, метод розрахунку процентів, розмір платежів на користь третіх осіб за надані супутні послуги, умови дострокового погашення, суми платежів за розрахунковими періодами протягом всього строку кредитування із зазначенням розподілу коштів щомісячного платежу на погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, з чим позичальник погодилася під час укладення оспорюваного кредитного договору.

Тому твердження позивача щодо невідповідності умов договору іпотеки законодавству України, неповідомлення позичальника про реальну процентну ставку та фактичне значення подорожчання кредиту, є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що АТ «ОТП Банк» провадить нечесну підприємницьку діяльність та вводить в оману споживачів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору АТ «ОТП Банк» не надало споживачу всю необхідну, своєчасну і достовірну інформацію перед укладанням договору, не надано належних та допустимих доказів ведення банком нечесної підприємницької діяльності.

Таким чином, оскаржуваним позивачем договором іпотеки не порушуються принципи добросовісності та рівності сторін договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пославшись на їх недоведеність.

Щодо застосування наслідків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через його необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Отже, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову, тому питання дотримання позивачем строків позовної давності не вирішується.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 15 січня 2025 року.

Головуючий

Судді